MANIFEST SOLIDARNOSTI IN PROTESTA, 8.4. 2002 v Ljubljani
Izjava za javnost

ZA SOLIDARNOST IN PODPORO POLITIČNIM OBTOŽENCEM BARCELONE!
ZA ZAUSTAVITEV KRIMINALIZACIJE PROTIGLOBALIZACIJSKEGA GIBANJA!
ZA RAZOROŽITEV IN MIRNO REŠEVANJE SPORA V IZRAELU!

15., 16. in 17. marca je v Barceloni potekalo vrhunsko srečanje Evropske Unije. Poleg predstavnikov držav članic, so se na uradnem delu vrha mudili tudi predstavniki držav kandidatk. Ob tej priložnosti so bile organizirane tudi protiglobalizacijske demonstracije proti agresivni in nepravični politiki Evropske Unije, neoliberalnega kapitalizma in ekonomske globalizacije. Te demonstracije so bile le vrhunec akcij v Barceloni, saj so se različni projekti, manifestacije, dogodki in akcije dogajale že od začetka marca. Vse na tematiko socialnih, političnih in ekonomskih vprašanj. Proti kapitalističnim interesom in za drugačen svet. Kakor je že v navadi, ob vsakem večjem političnem ali ekonomskem srečanju vladajočih elit, je sodelovalo na demonstracijah ogromno število različnih skupin in posameznikov, iz cele Evrope in sveta. Od socialno bolj ali manj angažiranih sindikatov, socialistov, anarhistov, ekoloških in socialnih gibanj, do avtonomistov, gibanj za nacionalno neodvisnost, mladih, študentov, brezposelnih, delavcev… Po podatkih neodvisnih medijev (Indymedia center) naj bi se na sklepnem delu akcij »globalnega odpora« zbralo čez 500.000 ljudi. 
Tudi ob tej priložnosti so se državne sile pripravile na prihod množice, ki nasprotuje vladajoči politiki, in ki zahteva spremembe obstoječega reda. Organiziranih je bilo več tisoč različnih policijskih enot, civilne garde, paravojaških enot državnem policije in vojske. Le ti naj bi skrbeli za »ohranitev miru« in »nemoten potek vrha«. Za dodatno »varnost« srečanja naj bi skrbeli obmejni organi, saj je bila v času demonstracij začasno vzpostavljena Španska meja. Govora je tudi o tajnem policijskem delovanju in delovanju državnih tajnih služb.
Kljub vsemu, se je zgodba iz preteklih protiglobalizacijskih shodov ponovila. Množični mediji so že tedne pred srečanjem in napovedanimi demonstracijami javnost »svarili« pred prihodom nasilnih demonstrantov in pred pričakovano »krvavimi« demonstracijami. Izjave policijskega vrha, ki je skrbel za potek dogodkov v Barceloni, so nam dajale občutek, da bodo med demonstranti pomešani tudi teroristi. Uporabila se je, v Španiji že ustaljena praksa, zavajanja javnosti z lažmi iz strani države, o tem, da so med demonstranti večje skupine aktivistov ETA. Na državnih mejah je bilo zavrnjenih več sto ljudi iz bolj ali manj organiziranih skupin demonstrantov. Pri eni izmed takih »zavrnitev«, naj bi na Špansko-Francoski meji prišlo celo do streljanja. Ves čas se je vršil velik pritisk države na lokalne udeležence in organizatorje demonstracij. Socialni in kulturni centri, avtonomne cone in zasedena poslopja (squati) v Barceloni, so bila primorana zaprti vrata in odreči gostoljubnost aktivistom in udeležencem demonstracij, ki so prišli v Barcelono od drugod in so potrebovali prostore za nastanitev. Le to zaradi strahu pred državno represijo, evikcijami, racijami in vdori v prostore. Spomnimo se Šole Diaz, ki je v Genovi gostila demonstrante in je bila žrtev brutalnega policijskega napada, po katerem je dve tretjine, v šoli nameščenih demonstrantov, morala po pomoč v bolnišnico. Huda represija in teror »varnostnih elementov« vrhunskega srečanja, na samih akcijah, pred njimi in po njih. Policija je imela angažirane skupine v civilu. Nekatere izmed takih skupin so bile skupine zamaskiranih policistov v civilu, ki so skrbeli za »provokacije«, za začetek nasilnih akcij, za razbijanje in uničevanje mesta, ter za napadanje nelegitimnih tarč. Vneli so se veliki spopadi med policijo in demonstranti. Zgodilo se je mnogo napadov policijskih enot na demonstrante, ki so mirno protestirali, ali izvajali nenasilne in simbolične akcije. Demonstranti so bili tako kot vedno napadani z nehumanimi sredstvi in taktikami policije, s solzilcem, gumijavkami, streli s plastičnimi naboji, in ostalo fizično silo. Hospitaliziranih je bilo več sto demonstrantov in nekaj policistov. Aretiranih je bilo okrog 100 ljudi, med njimi tudi 20-letna Ljubljančanka, naša sestra Maja. Mnogo aretacij se je zgodilo neupravičeno, saj je policija aretirala pač tiste, ki so bili na poti, oz. tiste, ki so se jim zdeli sumljivi. Mnogi izmed njih so bili zaprti, nekateri so bili na podlagi varščine izpuščeni in čakajo na sojenje. Večina sodnih postopkov je smešna, saj so obtoženci obtoženi za splošne stvari, pri čemer policija nima nobenih dokazov o npr. nasilnem delovanju obtoženca. Večina jih tudi ni sodelovala v nasilnih akcijah. 
Vsa stvar je posledica sistema v kakršnem živimo, odgovorni pa so tisti, ki ta sistem upravljajo in mu narekujejo smer in tempo. To so tiste ekonomske in politične elite, proti katerim se shodi, kot je bil ta v Barceloni, dogajajo in proti katerim se take demonstracije postavljajo. Razmere so krivične in nehumane. Represija, državno nasilje in teror nad aktivisti protiglobalizacijskega gibanja je ogabno. Predvsem pa krivično, nemoralno, neetično in nepošteno. Odpor in vstaja »protiglobalizma« je upravičena. Teme na katere aktivisti opozarjajo so teme vredne posluha in premisleka. Akcije in ostale aktivnosti gibanja so zanimive in vredne spoštovanja. Zahteve po spremembah socialnih in ekonomskih razmerij pa tudi upravičene. Ker naj bi živeli v demokratičnih družbah, ima gibanje vso pravico, da opozarja na stvari in izraža svoje mnenje in glas. Zato so postopanja vladajočih in njim podrejenih nelegitimna in krivična. 
Protiglobalizacijsko gibanje se že od svojega rojstva sooča s težko usodo. Državni elementi se za ohranitev moči in pozicije, ki jim omogoča izkoriščanje in bonitete, zatekajo k uporabi in izpopolnitvi mnogih sredstev za preprečitev potencialnih nemirov, upora, masovnih stavk in protesta. Kriminalizacija gibanja se je začela že v Seattlu. S pomočjo medijev gospostvo sodobnega sveta zavaja javnost in iz ljudi ustvarja lutke, ki so pasivne, nevidne in apatične. Medijska propaganda zoper gibanje, kriminalizira in vzema legitimnost gibanju in njegovim akcijam. S poročanjem in napovedovanjem protiglobalizacijskih shodov, kot nasilnih in razbijaških, dajejo državnim silam navidezno pravico do takega posredovanja in delovanja, ter jim omogočajo, da ostanejo brutalna, nepravična in nehumana dejanja državnih sil nekaznovana in neopažena. Prav tako mediji javnost, zaradi želje po senzacijah in sistematičnega zavajanja, odvajajo od tem, na katere demonstracije opozarjajo. Tako so zahteve demonstrantov spregledane, aktivisti pa so izpostavljeni nasilju sistema. 

Zato smo za danes, 8.4. pripravili MANIFESTACIJO SOLIDARNOSTI IN PROTESTA. Svoja telesa, voljo, domišljijo in energijo postavljamo v silo Solidarnosti. Pridružujemo se mednarodni borbi proti globalnemu kapitalizmu! Postavljamo se v odpor krivici in nehumanosti tega sveta!
Želimo izraziti podporo in solidarnost aktivistom, ki so bili na demonstracijah v Barceloni aretirani, zaprti in čakajo na sojenje. Ker je bila med njimi tudi mlada Ljubljančanka, naša prijateljica in zavzeta soborka, želimo direktno izraziti podporo tudi njej. Prav tako želimo opozoriti na situacijo v kateri se nahaja. Sama ni sodelovala pri nikakršnih nasilnih akcijah, bila je napadena in pretepena s strani policije, noč je preživela v bolnišnici, par dni v zaporu. Zdaj čaka na sojenje, ki se bo zgodilo 9.4. v Barceloni. Celoten soden proces proti njej je bil tudi že velik finančni zalogaj za njo. Pri tem ji je največ pomagalo internacionalno gibanje in lokalno gibanje, ki je preko »dobrodelni prireditev« zbralo dovolj denarja za potrebne stroške odvetnice, varščine ipd. Zahtevamo opustitev smešnih obtožb proti njej in ostalim ljudem, ki so se neupravičeno ali zaradi političnega prepričanja znašli v zaporu in na sodišču! Zahtevamo izpustitev in svobodo za vse politične zapornike Barcelone! Zahtevamo, da se z obtoženci in zaporniki dela v skladu s človekovimi pravicami!
Želimo opozoriti na problem kriminalizacije gibanja. Zahtevamo njegovo ukinitev, saj je le ta neupravičen! Vsak ima pravico do izražanja in združevanja, do javnih shodov in protesta. Tega nima nihče pravice odvzeti nikomur! Sploh pa ne zaradi političnih prepričanj. Vladajoči morajo biti pripravljeni na kritiko in morajo upoštevati glas ljudstva! Prav tako morajo biti pripravljeni na dialog in posluh. Tega protiglobalizem ni deležen. Ustavite kriminalizacijo gibanja za drugačen svet!
Ob tej priložnosti želimo opozoriti še na povečano krizo na bližnjem vzhodu, ki jo izrablja tako Zahodni, kot vzhodni svet. Njen glavni učinek je vzpostavljanje vojnega stanja in psihoz po ožjem in širšem območju. Militaristična logika triumfira in vsakršni alternativni pristopi – npr. mirovniški protesti so prezrti in namerno ignorirani. Tako se je pred kratkim zgodilo, da so na mirne manifestante streljali s tankov. Vse skupaj gledamo skozi širšo sliko kriminalizacije anti-kapitalističnega, mirovniškega… gibanja, le da je tu v svoji najradikalnejši manifestativni obliki. Ali nas čaka v prihodnosti to na vsaki manifestaciji? Ali je globalni kapitalizem, kot svetovni sistem izrabil res že vsa sredstva in mehanizme, in se mora opirati le na golo silo, vojaški in policijski aparat? Tudi zato smo se danes zbrali, da se poklonimo žrtvam zastrašujočega državnega terorizma (samooklicujoč se na protagonista v vojni proti terorizmu). Zahtevamo radikalno razorožitev in mirno reševanje spora v Izraelu! 
 
Iniciativa SOLIDARNOST, 8. april 2002