EL BOSC DE FORMIGÓ (Sangtraït)	

L'altre dia vaig buscar el teu nom		
en el tronc d'aquell roure tan vell,		
testimoni del desig dels dos,		
silenciós confident entre els arbres.		
Però d'aquell roure ja res quedava,		
tot era estrany, diferent.			

Serina, Serina, m'han robat els records	
Serina, Serina, un vell somni d'amor.		

Els grans arbres ja no hi eren pas,		
dels petits no en quedaven ni branques.	
En aquell bosc ara és tot ciment,		
silenciós confident d'ombres blanques.	
I d'aquell roure ja res quedava,		
tot era estrany, diferent.			

Sé que algú els va tallar per		
poder-ne fer fulles de paper		
on la gent ara escriu, jo que sé,		
paraules d'amor o de fe.			

(Serina,...)				

Diuen que és absurd, 			
que mai el trobaré.			
Tot serà per a res.				
Ningú sap que aquell dia tu i jo		
vam fer l'amor als seus peus.		

Sobre el ciment jo hi vaig gravar		
un nou cor, amb el teu nom, el meu nom	
i una data. potser en mil anys hi creixerà	
un nou bosc.