Jo ja faré cap. (Pets)

Assegut davant la porta
d'un café on el temps s'hi atura,
veig la gent que sempre va atabalada.

Quin destí ens empeny a córrer?,
on va el tren sempre tan de pressa?,
vull guaitar i desxifrar cada paisatge.

Un exèrcit de corbates
amb el mòbil van enraonant,
gesticulen i s'enfaden,
sembla que faran tard a algun lloc.

El món va massa rápid.
El món no s'espera ni un instant.
Fa temps ja que no vull seguir el seu pas.

No veig nens amb bicicleta,
els carrers desolats supliquen,
de segur se'ls ha cruspit una pantalla.

Qui els dirà quan plora un arbre?,
Com sabran quan somriu la lluna?,
Innocent!. potser això ja no té importància.

Sense moure't ni de casa,
el planeta pot ser al nostre abast.
S'esmicolen les distàncies,
però oblidem amb qui hem d'anar a sopar.

El món va massa rápid.
El món no t'espera ni un instant.
Ja fa temps que no vull seguir el seu pas.

Si en cada revolt
miréssim a qui deixem enrere,
ens trobaríem sols
en un vagó d'alta velocitat.

El món va massa ràpid
El món no m'espera ni un instant
Se me'n fot, jo anar fent, ja faré cap.