Novak Bogomir 
Učenje  inspiracije in inspiracija za učenje

Povzetek

V članku dokazujemo, da je inspiracija izhodišče samomotivacije. Inspiracija – navdušenje ni samo sestavni del teorije ustvarjalnosti in še posebej umetnosti. Je tudi v funkciji umetnosti inspiracije. Pri razčlenjevanju strukture, namena in načina inspiracije se najbolj opiramo na razlago svetovno priznanega psihoterapevta Wayna Dyerja. Nekateri inštituti se učijo inspiracijo za določene namene vizualizacije, mišljenja, organizacije in učenja. 

Inspiracijo predstavljamo kot alternativo apatiji in melanholiji. Pokazali smo inspirativno prepletanje biografskih in avtobiografskih zgodb s posvetnimi in verskimi   izkušnjami. Danes je še kako aktualno vprašanje navduševanja, ker je treba gojiti odličnost na vseh področjih osebnega, poklicnega in družbenega življenja. Inspiracije se da situacijako, empatično in sistematično učiti. Razlikujemo med ovirami (alibični argumenti, motivacija proti, rutina, apatija, zasvojenosti, izgorelost) in spodbudami za navduševanje (živeti sedaj in tukaj, odlična kooperacija in organizacija, dobra socialna podporna mreža, zaupanje vase in v druge, zdravje, duhovne vrednote).     

Uvod

Razlikujemo med umetniško inspiracijo in umetnostjo inspiracije. Prvo smo povezali z ustvarjalnostjo v umetnosti in znanosti,1 drugo pa analiziramo v tem prispevku. Dyer razlaga, da smo lahko vsakdanje navdušeni tako kot umetniki, ki ves čas ustvarjajo in sodobni filozofi,  ki črpajo motiv filozofije ne le iz čudenja zaradi obstajanja sveta, ampak iz posameznih vprašanj v zgodovini filozofije. Znanstveniki prav tako črpajo svojo moč raziskovanja iz polja neskončnih možnosti. Kakor si to polje organiziramo, tako se v njem znajdemo, rastemo in minevamo. Škoda je, da smo se doslej premalo učili, kako je treba ravnati z različnimi energijami, ki so v nas in okrog nas. Dyer meni, da sta čarobnost in čudežnost lastnosti duše, na kateri zlahka pozabljamo, vendar pa iz njiju tudi najlaže črpamo. Dyer tako kot nekateri drugi, npr. Kojc, verjame v moč taoizma. Ponovno je treba odkrivati enostavnost življenja, ker je postalo vedno bolj kompleksno zaradi sofisticiranega razvoja tehnike in norm. Verjetno je odgovor za dejstvo, da tako malo ljudi sistematično goji inspiracijo, v tem, da smo pozabili, kako smo že bili navdušeni in kaj nas je navduševalo. Brez navduševanja ne bi bilo NLP tehnik ponovnega vtisa (reinprinting) in spreminjanja osebne zgodovine (changing history).  

Odgovor na vprašanje, kaj je prej: motivacija ali inspiracija, je odvisen od tega, katero prej zaznavamo. Navdušenje seveda ni isto kot vzhičenost, čeprav obe sodita med ekstatične pojave. Musek (2006) uvaja empirično raziskovanje psihološkega konstrukta inspiracije v slovenski prostor. Izpostavlja hipotezo, da naj bi se inspiracija kot osebnostna poteza povezovala z najbolj stabilnimi in splošnimi dimenzijami motivacije in emocionalnosti. Gre za dvofaktorsko strukturo inspiracije, (motivacijskega) vedenjskega sistema in afekta. Rezultati raziskave so potrdili predpostavljeno pozitivno povezanost inspiracije z vedenjskim aktivacijskim sistemom in s pozitivnim afektom, pokazali pa so tudi signifikantno negativno povezanost z vedenjskim inhibicijskim sistemom in negativnim afektom. Rezultati raziskave glede na prejšnje raziskave kažejo bolj jasno odnose med temeljnimi dimenzijami inspiracije, vedenjskega sistema in emocionalnosti (afekta). Izraz navdih ima etimologijo v starogrškem  izrazu enthousiasmos,2 izhaja iz enthousiazein, ki pomeni  biti navdušen. Entheos pomeni navdušen, izhaja pa iz en- + theos v bogu. Entuziasti so bili verska sekta v Siriji že pred našim štetjem, tudi del protestantov se je imenoval tako. V srednjem veku je to pomenilo vero v sv. Duha. Pomeni verski fanatizem.3 je starejši kot izraz 'motiv' (lat. motiv, ang. motivation). zato bi bilo v skladu s tradicijo najbolje govoriti o božanskih navdihih in o človeško-osebni motivaciji. Zato je stališče, da je inspiracija le vidik motivacije že redukcija božanskega na človeško.  

Kot je znano je motivacija proces spodbujanja k aktivnosti zaradi uresničevanja določenih ciljev, usmerjanja aktivnosti na določene predmete in reguliranje načina, kako bomo ravnali. Motivacijski procesi zajemajo različne silnice našega motiviranega delovanja (potrebe, nagoni, želje, motivi, cilji, vrednote, interesi, ideali, volja) - lahko tudi rečemo, da motivacijo predstavljajo vsi tisti dejavniki, ki spodbujajo ali usmerjajo naše obnašanje. Motivacija je pomemben faktor in oblikovalec vedenja, njen rezultat pa je vedno aktivnost. Značilnosti motiviranega vedenja so (Tušak, 1994): 
· povečana mobilizacija energije,
· vztrajnost, intenzivnost in učinkovitost vedenja, 
· usmerjenost k cilju,
· motivirano vedenje se spreminja pod vplivom njegovih posledic (vpliv ojačitve).

Pogosto razlagamo motive iz potrebe, ki jih opredeljujemo kot pomanjkanje nečesa, aktivirajo organizem in so vir motivov. Motiv pa imenujemo doživljeno potrebo, usmerjeno na določene cilje, s katerimi bomo zadovoljili potrebo, kot pričakujemo. Motive lahko opredelimo tudi kot faktorje (gibalne sile), ki izzovejo določeno aktivnost, jo usmerjajo proti določenim predmetom, ciljem in urejajo, kako se bo aktivnost izvedla.

Ni vseeno, ali gre pri inspiraciji za spremembo ali tudi za transformacijo. Holdenova (Holden 2002) predvideva transformacijo življenja z milostjo in inspiracijo. Ne razlaga strukturnih funkcij inspiracije, navaja pa molitev o predanosti (nem. sich ergeben, ang. surending, fr. surrendre) (Holden 2002, 177), v kateri vse svoje dobre in slabe strani predamo bogu. Že v etimologiji besede predaja je ideja, da izgubljamo zato da bi dobili. Prav predajanje je način, kako vnesemo v življenje navdih. V zenu se ta postopek imenuje 'satori', ki je nenadno doživetje, ki je dosegljivo v vsakem trenutku (gr. kairos). Pogosto se ga opisuje kot preobrat (gr. metanoia) uma. Tudi pri satoriju gre za vstopanje skozi vrata. V krščanstvu poznamo trkanje na vrata in vstopanje skozi ozka vrata. Da pa je to možno, moramo paziti, da se ne predajamo silam zla, ampak dobrim namenom. Ker so meje med njimi pogosto zabrisane, je to že predmet vseživljenjskega učenja, najprej vzgoje staršev, kasneje samovzgoje.  Tako za navajanje na predanost kot za inspiracijo je potreben pogum. Gre pa tudi za idejo obdajanja (surrounding) in objemanja (embracing). Dyer (2000) pravi, da se je začel predajati šele tedaj, ko je ugotovil, da mu ničesar ne manjka. Gide je to misel izrazil takole »česar ne morete dati, vas poseduje«. To je povezoval s slavljenjem, prebujenjem in veličastnostjo. Schubertova pa se je začela izročati Jezusu šele tedaj, ko je preživela raka kot bolezen na smrt. Navdihnjeni in navdihujoči posameznik je v objemu nebes. Je v stanju zamaknjenosti. Očitno je, da Holdenova tako kot Dyer šteje predanost kot navdih. Praktično ni razlike med navdihom za prednost in predanost navdihu. Potek satorija imenuje stopanje oz. prehod skozi vrata. Predanost pomeni prednost duhovnega  jaza pred telesnim jazom. Duh že v indoevropejski etimologiji nakazuje inspiracijo, ker rauh' pomeni veter, dih in duh oz. dušo. Odtod izhajata izraza nav-dih in naduševanje. To pomeni, da se je ta prvotna povezava ohranila.   

Navduševanje predpostavlja občudovanje (lat. admiratio). Občudovanje je posledica čudenja (gr. thaumadzein), ki izvor filozofije in modrosti. Proces ustvarjanja novega pa pomeni dobro organizacijo sebe in kooperacijo z drugimi. Sožitje (kohabitacija) predpostavlja funkcioni-ranje vrednot solidarnosti,  kooperativnosti, komunikativnosti odnosov  med  ljudmi kot tudi mir, spontanost, samoizraznost, dialog, empatično znanje in priznanje legitimnosti različnih interesov. Nekatere ustanove trenirajo inspiracijo kot orodje vizualizacije, ustvarjalnega mišljenja, organizacije in učenja. Poznamo pa tudi enciklopedije modrih, navdihujočih  misli o inspiraciji.4   

2. Kakšen je navdušen človek?

Zgornje vprašanje je zastavljeno v pasivni obliki, čeprav je jasno šele v aktivni. Navdušen človek je tisti, ki se navdušuje in zna navduševati druge. Osnovna predpostavka teh novih poti je človek kot duhovno bitje, ki ima sposobnost videti nevidno. Kot vemo je Bog vir vsega stvarjenja iz nič. Omnipotentnost je prikladno izhodišče za črpanje človeških virov. Vsakdanje doseganje nebeškega in božanskega ni mogoče brez inspiracije. Inspiracija je enostavna, zato je treba gojiti enostaven odnos do življenja. Kako se opolnomočiti (empowering) in osrečiti v navduševanju je razlagal že Peale (1992).  Metoda za črpanje 'moči od zgoraj' je molitev. Navdušen človek je prepričan v zmago v sebi. Zmagovito držo zagovarja tudi Dyer, tako da apelira  na senzibilizacijo – zavedanje in ostrenje občutkov. Branje  misli (reading of taughts) je podobno kot notranji namig v nas. Učimo se zaupati notranji zmožnosti izumljanja in reševanja problemov. Če hočemo povečati intuicijo, so prav tako potrebne vaje s povečanjem senzitivnosti, da pridemo do jasnovidnosti, jasnoslišnosti in jasnega občutenja  (clairvoyance, clearaudience, clearsentience). Inspirativna misel je podlaga inspirativnega govora, avtomatskega pisanja ali inspirativne umetnosti. Navdušen človek je tisti, ki živi iz (svetega) duha in je predvsem duhovni – spiritualni človek.

                           Preglednica razlik med duhovnim in materialnim človekom   

Multidimenzionalno mišljenje	Obstaja le vidni svet	
Zaupa v ljubeče vodstvo	Verjame le sebi	
Usposabljanje	Osredotoča se na zunanjo moč	
Povezanost z vsem človeštvom	Paradigma ločenosti	
Sinhronost	Monokavzalnost 	
Motivacija spokojnosti in kakovosti živ.	Posesivnost kot rezultat	
Intuicija 	Razum	
Ve, da je nasilen odziv na zlo je del zla	Osredotoča se na to, proti čemur je	
Počuti se odgovornega za vse	Nima tega občutka	
Verjame v čudeže	Verjame le v omejitve	

Kakor bomo razvijali svojo duhovno in čustveno energijo, tako daleč bomo prišli. Salle svetuje, da naj nas motivira vizija našega najboljšega življenja. Umetnost inspiracije je v tem, kako aktiviramo svoje potenciale aktiviramo. Dyer zagotavlja, da smo vsi že v njej to, kar smo, smo božanski. Črpamo  iz izvira. Z navdihom presežemo vse ovire, prekoračujemo meje v smeri brezmejnosti, privlačimo vse bogastvo. Zavest se razširi. Postanemo boljši kot smo kdaj koli sanjali. Slišimo notranji glas v tišini in ostanemo mirni. Smo neodvisni od neodobravanja in nepriznanja drugih, ker ga sprejemamo. Ne smemo biti odvisni od rezultatov. To pomeni, da imamo navdih, kadar nismo odvisni od zunanjih okoliščin. Navdih dajemo in sprejemamo, kadar živimo v duhu.  Psihiater Dyer je učenec Maslowa in sledi programu samorealizacije. Je mojster motivacije in učitelj samoopolnomočenja (self-empowerment). Če spremeniš svojo zavest, spremeniš svet. Gre za enostavno življenje, ki ima tri sestavine: veselje, ljubezen in mir. Pomaga, če beremo biografije, gledamo filme znamenitih avtorjev, ki so z inspiracijo veliko dosegli. Preverjajmo, ali se približujemo duhu ali oddaljujemo od duha. Ali lahko vizualiziramo, kako bomo navduševali druge? Celo večina učiteljev ne doseže pomembnejšega odziva učencev, ker ne stori tega koraka. Dyer našteje naslednje vrednote kot pogoj navduševanja: prijaznost, hvaležnost, usmiljenje, velikodušnost, poslušanje, strastnost, vera v resnico. 

Entuziazem (gr. enthusiasm – bog v nas) pomeni božanski navdih. Entuziazem je možen le v ekstazi, ko človek pride iz sebe in gre preko sebe. Božanska videnja, ki jih bomo navajali in adrenalinski športi so plod ekstaze. Mediji nas odvajajo od inspiracijami z oglaševanjem, strahovi, sarkazmom itd. zaupanje vase in višji ustvarjalni sili krepimo lahko s preizkušanjem preoblikovane Cuejeve afirmacije 'vsak dan mi gre vedno bolje na vseh področjih udejstvovanja' v 'vsak dan sem bolj in bolj navdušen(a)'. Vsi vemo, da je to pot k ustvarjalnosti na vseh področjih osebnega delovanja.  

Ujetost v ego ne daje navdiha. Obstaja 12 korakov k preprostosti: sprehod v naravi, meditacija in joga, razbremenitve od preobremenitev, vzeti si čas za zdravo življenje, razlikovanje med nami in kritiko in izogibanje navadam. Nič ni močnejšega kot ideja, katere čas je prišel kot smo pokazali na nekaterih primerih. V tej povezavi je inspiracija je poslednji klic in je eustres nasproti distresa.      
   
                                                     Preglednica distresa in eustresa

Fiziološko nezdrave spremembe	Fiziološko ugodne spremembe	
Nervoza, blokade, frustracije 	Delovni zanos (flow) in veselje do učenja	
Nizka in negativna samopodoba	Visoka pozitivna samopodoba	
Nizka stopnja socialne podpore	Visoka stopnja socialne podpore	
Prevladuje negativna in averzivna motivacija – stran od (motivation away from)	Pozitivna motivacija za (motivation towards)	
Vedenje: reaktivno, nasilno	Proaktivno – iniciativno vedenje	
Prisilno učenje	Spontano, transformacijsko izkustveno učenje	
Konfliktni, uporniški človek	V reševanje konfliktov in problemov usmerjeni človek	
Adrenalinski človek	Uravnotežen človek (Trstenjak)	

Kdor pozna moč intence, pozna tudi moč inspiracije, ki jo dobijo tisti, ki poznajo dostope k duhovnosti. Po eni strani inspiracija celo nasprotna motivaciji in ciljno usmerjenemu mišljenju, ker se pojavi iznenada. Njenega nastanka ne moremo kontrolirati, lahko ga le pogojujemo. Sprejeta  je s strani nevidne realnosti duha. Upoštevanje vseh vidikov določenega stališča je prvi korak k inspiraciji. Vemo, da sta velikodušnost (generosity) in sinhronost pogoja dajanja drugim in sprejemanja inspiracije od drugih. 

Predanost (arab. islam, ang. surrending, nem. ergeben) pomeni vztrajanje na izbrani poti do konca. Pomeni tudi prežetost, potopljenost v enost (uneness), predanost božji volji, posvetitev, izpolnjenost in služenje. Proces prebujanja v smislu doseganja svojih najvišjih ciljev bi v krščanstvu imenovali proces vstajenja. Vstali Gospod odgovarja vstalemu človeku.

Zanimivo je, da Dyer (2008) ne navaja naslednjih faz ustvarjalnega mišljenja, ki so:
-	Preparacija (priprava): preučevanje problema, npr. študij literature.
 - Inkubacija: Ustvarjalna rešitev se včasih ne pojavi takoj po preučitvi problema, pač pa šele po nekem "praznem času", v katerem se navidez ne ukvarjamo s problemom, gradivo ni v središču pozornosti. Morda poteka podzavestno mišljenje ali pa se v odmoru misli “osvežijo” Znebimo se miselnih fiksacij in postanemo bolj odprti za nove možnosti. Tej vmesni fazi “zorenja rešitve” pravimo inkubacija.
-	Iluminacija – nastane ko se rešitev pojavi. Iluminacija (navdih, inspiracija, aha-izkušnja, vpogled, uvid): nenadna in nepričakovana rešitev problema.
- Zadnja faza je faza preverjanja ustreznosti rešitve. Tako so npr. Shaldrekovo teorijo morfo-genetskih polj preverili drugi. Danes se dajo ta polja meriti.  

Seveda Dyer ne obravnava inspiracije z vidika družbenih sprememb, ampak le z vidika osebnih. To pomanjkljivost se da nadoknaditi. Sodobne družbe sledijo izzivom z odprtostjo in fleksibilnostjo. Doslej je bila v tem vodilna ZDA. Zadnje čase pa ni spodbujena k reševanju problemov, ampak predvsem k potrošnji. Ima premalo izobraženih naravoslovcev in tehnikov od zgoraj in od spodaj. Možgani, ki jih je privabljala lahko v ravnem svetu delajo doma. 
Povežemo misli z dogodki. 

Inspiracije vodijo do odkritij (hevreka) izumov. V bogu je vse mogoče. Zato zaupajmo v svojo intuicijo. Očitno sta si hevristika in hermenevtika blizu. Kaj vse že danes vemo o eni, drugi in tretji, kar nam je bilo nekoč zgolj skrivnostno in naključno. Kakšne spremembe se nam napovedujejo, o katerih niti sanjali nismo. Okrogel svet je prinašal ene vrste upov, raven pa druge. Zemlja postaja kar najbolj dinamična plošča. Kakor Dyer razlaga integracijo na duhovni ravni, jo Friedmann (2008) na tehnološki. Tako postaja ponovno resnična ugoto-vitev, kakor na zemlji tako v nebesih in obratno. Razlika med njima je v tem, da Dyer  pokaže, kako je mogoče prenesti ugotovitve poglavij v praktično življenje posameznika, medtem ko Friedmann predpostavlja, da bomo ta pota odkrivali sami v skladu s svetovnim trendom. Njegova formula CQ + PQ > IQ pomeni, da vodita radovednost in strast k boljšim rezultatom kot sama inteligenca, kar pomeni, da sama sposobnost še ne pomeni ničesar, če je ne aktiviramo. 

Aktiviramo pa se lahko za vsako vrednoto posebej npr. za svobodo ali srečo ali za celoten sklop vrednot. Ko smo zaljubljeni, ne vemo, kaj sproža naše nagnjenje. Vemo le za osebo, ki je naš navdihovalec. Psihologi takšne pojave razlagajo. Mladega Wertherja je navdihnila mlada deklica Charlotte zato, ker je bila podobna njegovi materi. Vendar pa se Goethejev roman Trpljenje mladega Wertherja (1996) nanaša na nesrečno ljubezen, ki je bila značilna za vsakega romantičnega junaka, ki že po dualni zasnovi svoje osebnosti ne more priti do ljubljenke. Ljubezenski objekt je le platonsko imaginaren. Danes poznamo veliko več teorij in praks ljubezni, tako da je (fluidni) jaz-ti odnos v vsaki kulturi subjekt-objekt ali bolje subjekt-subjekt odnos drugačen. V ljubezni spoznavamo, da nas bolj navdihuje darovanje kot sprejemanje, čeprav je oboje povezano kot da bi bilo laže stegniti roko kot odpreti dlan.         

Velja, da je paradigma ločenosti nerazvojna, medtem ko integracijska paradigma  zagotavlja uspeh. Inspirativno življenje je integrativno življenje. Na poklicnem področju pomeni, da poznamo specialiste, generaliste, ki imajo površno znanje o različnih področjih življenja in versatilisti (lat. versare – obrniti)5 – mnogostranski, ki opravlja različna dela s poglobljenim znanjem. Versatiliti se nenehno prilagajajo in se učijo in so zato ljudje s fleksibilno identiteto. Čim širše interese imamo, tem verjetneje je, da se bomo na čim več stvari in ljudi navdušujoče odzivali. Kot Hamlet mora biti tudi današnji delavec na trgu pripravljen na vse. Vendar športnik vsaj ve, v katerem športu bo nastopal, delavec pa tedaj, ko mora poprijeti za katerokoli delo tega ne ve.  Versatilite se da primerjati s konvertiti, ki obračajo plašč po vetru in te s spreobrnjenimi, ki pričujejo iz globoke vere.  Na ta način se vrača vsestranska osebnost v smislu večstranskosti, multifunkcionalnosti, ne  pa multiple osebnosti. Vendar pa to ni isto kot kavalir v fevdalizmu in plemenit meščan v meščanski družbi. Na ta način iz samega navdiha še ne moremo sklepati, ali bodo naše reakcije površinske ali globinske, kakor tudi ne na to, kolikšen bo znanstveni, umetniški ali verski paradigmatski preobrat.    
  
Ni mogoče ločiti plesalca od plesa, korenin od cvetov in boga od nas, čeprav vse to abstraktno  razlikujemo. Jezik duha deluje tako da osvetli energijo naših misli z vibracijsko energijo nekoga drugega. Inspiracijske vibracije mnogih vodijo do resonance na višji razvojni stopnji, kar bi lahko pojasnjevali tudi s Shaldrekovimi morfogenetskimi polji. Pogosto vprašanje pa je, ali zmoremo v sebi izvršiti preskok od nižje k višji ravni energije vesolja na višjo. Zmore-mo ga, če smo zasidrani v duhu ljubezni, ki nam daje polet, sicer pa smo v strahovih, ki nas hromijo. Nenehna inspiracija nam omogoča pretok ustvarjalne energije. 

Duha vidimo v vsakem, ki ga srečamo, ker ne gledamo le z očmi, ampak s srcem. V duhu vemo za vsemogočno inteligenco. Ljubimo obkroženi s svetlobo. Danes gre za kombinacijo in skupne učinke tega, kar najboljše naredijo računalniki s tem, kar najboljše napravi človek v odnosih. Tako simbioza človek-stroja  postane produktivnejša kot kdajkoli prej, vendar pa je tudi konkurenčno nevarna.  

Danes so postale pomembne tiste sposobnosti, ki jih ljudje razvijajo s prirojeno motivacijo.
Zunanja delovna sila npr. v Indiji je cenejša in učinkovitejša kot v ZDA.  Ljudje danes še ne vemo, koliko se bomo morali spremeniti, če bomo hoteli ohraniti to, kar imamo. Odgovor verjetno ni le v nižjih plačah, ampak na pripravljenosti za delo za skupni blagor.  
 
Učenje inspiracije je reinvencija samega sebe. 'Jaz delam vse novo' je dejal že Jezus. Daje nam novo ljubeče srce, novo telo, novo nebo in zemljo. Vse je še lepše, bolj čudežno, bolj čudovito in veselo. Ljudje sami po sebi ne moremo povsem prekiniti s starim in preteklim. Verovanje pa nas usposablja za svobodo iz ljubezni, za polet duha na osnovi krsta z ognjem.6 

Dan pričnimo velikodušno. Davidsonova  definicija velikodušnosti pa je v tem, da  »poiščemo dobršno mero racionalnosti pri tistih, za katere verjamemo, da razumejo to, kar govorijo in delajo, kajti, če v tem ne uspemo, ne moremo identificirati vsebine njihovih besed  in misli. Prepoznavanje racionalnosti v drugih zadeva prepoznavanje naših lastnih norm racionalnosti v njihovem govoru in obnašanju. Te norme vključujejo norme logične konsistence, ravnanja v skladu z bistvenimi ali temeljnimi interesi akterja, in sprejetje pogledov, ki so razumni v luči empiričnih dokazov.» (Davidson 1985) Umni je vse umno, tako kot je svetemu sveto. Osnova zlatega pravila je v tem, da imamo stalno iniciativo v pozitivnem ravnanju. Zato ne povezuje zaman Davidson ravnanja z dogodki.     

3. Poti do inspiracije 

Prvi pogoj za inspiracijo so pozitivna oz. afirmativna stališča. V japonski in zahodni kulturi se ljudje negativnih sodb o drugih bolj izogibajo kot pri nas. Zato je pri nas sendvič moči (power burger), motivacijski sendvič ali vrnitveno sporočilo težje sestaviti kot v anglosaksonskem svetu. Ideja sendviča moči je ustvarjalna, spodbudna in pozitivna kritika. Ta cilj dosežemo s  sendvičem iz besed, ki je sestavljen iz treh delov. Zgoraj je rezina kruha, enako je spodaj, vmes pa je vsebina. Sporočilo v sendviču pa ima v prvem in tretjem delu spodbudo, vmes pa je kritika. Tako nezadostna ocena učenca ni vir nadaljnjih stigmatizacij in frustracij, groženj katastrofe s strani staršev, ampak je priložnost za uvid v dosedanje pomanjkljive pristope in predloge za izboljšanje stanja. Sendvič je hrana zmagovalcev (oz. po modelu Bluesteinove zmagam – zmagaš), ker njegovo kompleksno sporočilo pomeni s stališča TA jaz sem O. K., ti si O. K.   

Inspiracije seveda ni brez dobrega stika s samim seboj in po možnosti tudi z drugimi. Peternelova (Peternel 2005) izpostavlja naslednja pravila vzpostavljanja dobrega stika učitelja s skupino učencev v prvih petih minutah pouka:
1. oceni svoje vzdušje in vzdušje otrok v razredu,
2. uglasi se s skupino v skupni ritem, skupno dihanje,
3. vzbudi radovednost (nova igra, nova naloga),
4. vodi skupino z uporabo čutil, ki so vir podatkov o svetu,
5. Vodi učenje z uporabo predstav in gibanja,
6. Upoštevaj desno in levo možgansko polovico (konvergentno in divergentno učenje),
7. Ves čas ure opazuj govorico telesa otrok, njihova zrcaljenja,
8. Priredi svojo govorico telesa (visok nivo avtoriteta, nizek nivo prijateljski odnos),
9. Upoštevaj ritem ure: premor, vrh, zaključek,
10 Ves čas se vživljaj v otroke in vase.

Prva in zadnja točka v naštetih alinejah zadeva vse tri zaznavne položaje, 2. točka opredeljuje tehniko dobrega stika, 3. točka opredeljuje vlogo animacije in motivacije, 4. točka se nanaša na zaznavni sistem petih čutov, ki ga imenujemo VAKOG. 5. točka se nanaša na izbiro stilov vodenja, 6. točka nas navaja k ugotovitvi, da danes šola ni več ustanova racionalnih argumentacij, ampak še marsičesa drugega, kar zadeva tudi razsežnosti mišljenja, 7. točka dopolnjuje 2. točko, ki zadeva vzpostavljanje dobrega stika, 8. točka pomeni definicijo kalibriranja – primernosti govorici sogovorca, 9. točka se nanaša na tehniko prekinjevalcev v NLP. 10. točka vsebuje nasvet za empatijo. V smislu zaposlitve t. im. desne polovice možganov predstave učencev učitelji vzbujajo z metaforami, anekdotami, kratkimi zgodami, risbami, barvami, uporabo medijev. Na ta način se v šolo uvaja 'možganom prijazno učenje' (izraz Birkenbihlove). 

Dober stik vsekakor omogoča prenos inspiracije na drugega zaradi sinergičnih učinkov skup-nih teženj. Seveda nas pot lahko vodi od pozitivnega izžarevanja energije do izgorevanja. Izžarevanje samo po sebi še ni pozitivni pojem. Film Izžarevanje je posnet po knjigi Stephena Kinga (z istim naslovom: The Shining) in je mojstrsko delo Stanleyja Kubricka, ki se je s pomočjo odličnega igralca Jacka Nicholsona vživel v situacijsko odlično prikazane odlomke..  Ta prevzame vlogo pisatelja Jacka Torranca, ki se z družino vseli v hotel visoko v hribih, kjer bo kot neke vrste hišnik pozimi skrbel za hotel. On, njegova žena in sin bodo v hribih izolirani do pomladi, saj je hotel zaradi izjemno težke dostopnosti čez zimo zaprt. Ko prvi snežni metež zapre vse poti, nakopičena energija zlobnih dejanj v hotelu povzroči, da Jack počasi, a zanesljivo izgublja duševno zdravje. Za njegovo ženo in sina mogoče ne bo izhoda iz nastalega kaosa, prepletenega z družinskim nasiljem. 

Če mislimo z izžarevanjem na fizikalno radiacijo, potem vemo, da je le dozirana koristna, sicer pa je škodljiva.  Po pokvarjeni atomski elektrarni v Černobilu jo je bilo preveč in so zato tamkajšnji prebivalci zboleli in pomrli. Seveda mislimo na nekaj drugega npr. sijanje od sreče ali sijanje od svetosti. 
Skepticizem škodljivo deluje na ustvarjalnost, ker vodi k motivaciji stran od in ne k nečemu.  Kartezijanski metodični dvom je smiseln za falsifirajočo znanost, ne pa za kulturo življenja. Zanjo je sprejemljivo vse, kar je vredno življenja, kar je Nietzsche interpretiral kot voljo do moči, ki ji je cilj povečevanje moči, v krščanstvu pa gre za božji načrt. Priporočljivo pa je uporabljati tehniko Walta Disneya, ki vključuje argumentacijo in motivacijo za in proti.
Življenje življenjske sile (lat. vis vitalis) se udejanja skozi izžarevanje notranje moči. Tako je sporočilo vseh najbolj znanih izvirnikov, čeprav se znanost danes s tem ne strinja. Glede na najdbe različnih besedil v različnih časovnih obdobjih kaže, da se je besedilo v času dopol-njevalo, kar pomeni, da avtor ni en sam pisec. Lao Zi se je po ravnal po navdihu drugih mojstrov iz davnine človeštva in tako je izpolnil svoje življenje. Njegova knjižnica se je imenovala "Daojia", kar pomeni "kraj, kjer je doma Dao". Še danes ne bi smeli pozabiti, kako se hodi pot Neba - Dao.

Ne glede na to, za kakšen pristop se odločite, znanstveni ali mitološki, dejstvo je, da modrost življenja prihaja od Neba in ne od človeka. Če je Lao Zi realizirano in nesmrtno bitje, pomeni, da je eno z Daom in modrost resnično prihaja od njega. Ime samo je nepomembno in ločuje. Tisti, ki se realizira, lahko to opazuje in se umakne tistim, ki se o tem prepirajo.

Ponižno in skromno se modrost nesmrtnega življenja lahko izrazi v naslednjem stavku:
Če je telo celovito v zavesti, je duh prisoten, življenje izpolnjeno, um izpraznjen in vitalnost je povrnjena. Svetopisemska besedila implicirajo s svojo motiviko različna izžarevanja.  

Očitno besedna zveza "izžarevanje ljubezni« po svojem pomenu koga navduši. Sproža mu lepe občutke, ki ga vodijo v zaželena stanja. Imamo na stotine odgovorov in prav toliko vprašanj. Soočajo se kompleksni personalni sistemi z rastočo kompleksnostjo družbenih podsistemov. Nekomu je najpomembneje, da je medijsko opažen, drugemu, da se preobraža v puščavi, tretjemu, da sestavlja govor na gori.  Polnost ljubezni se izraža v božanski menjavi dajanja in sprejemanja, v poljubu duha in objemu nebes.  Navdihujoča je barva osebnega izkustva, navdihujoče je ritmično valovanje (nebeških) teles. Ni navdih le opažen, je tudi skrit in prikrit. Je kakor mik in zamik, pulziranje celic v sožitju, poslušanje sebi in drugim. 
Ljubezen izžarevam tako, da jo drugi začutijo, da jih pritegne in se pridružijo tudi sami temu izžarevanju ljubezni. Kompleks manjvrednosti je tu zato, da se odreši v vrednosti verovanja v njeno vsemogočno s(i)lo. Čudovite besede označujejo čudovita dela, pozornost do pozornosti, sij ali luč svetosti na svetost. Pozornost in z njo ljubezen pa krožita, krožita in svet je lepši, vse lepši! Prav zaradi pozornosti svobodo prej občutimo kot jo definiramo. Mislimo na to, da nas ljubezen človeka vse bolj opogumlja, da mu zagotavlja, da je v redu biti to, kar je, biti pristen in zato si tudi vse bolj drzne to pokazati in doživeti.  Tako se medsebojno osrečujemo in medosebno rastemo. Ženski in moški se privlačimo na različne (ne)zavedne načine. Vendar pa še vedno več pesniških inspiracij in slikarskih motivov nudijo ženske moškim kot obratno.
Dyer (2000) svetuje, da se veselimo blaginje drugih. Če smo srečni in zadovoljni, potem to tudi izžarevamo. Izžarevanje nastane, kadar se postavimo v lastno središče, svetišče oz. sebstvo. Zaplavamo (z morskimi psi), tako da se prepustimo toku, zaupamo notranjemu impulzu. Dyer (2000, 123-127) navaja naslednjih pet pogojev:
1.	 poiščite osrednji, navdihnjeni cilj, ki daje pomen vašemu delu
2.	 osredotočimo se in zaprimo misli pred vsemi motnjami.
3.	 predajte se toku.
4.	 izkusite zanos.
5.	 opazujte se, kako brez naprezanja dosegate vrhunsko produktivnost.

To je torej univerzalna pragmatika inspiracije, njena metoda, njena veličina, poklicanost, predanost in vzpon od sreče kot zadovoljstva  do najvišje sreče kot blaženosti (ind. ananda). Seveda je treba pri ad 2 opozoriti, da 'zapreti mišljenje' ne pomeni, da ne smemo pretehtavati razlogov 'za in proti'. Pomeni pa, da nas morebitne težave ne bi smele odvrniti od doseganja vrednega cilja.       

Beg pred svobodo (Frommov izraz) se danes izraža v begu pred odgovornostjo, zrelo presojo, prevzemanjem osebne moči, starševskimi funkcijami in celo pred vzgajanjem. Zato ni nenavadno, da prevladujejo navdušenja, ki vodijo v zasvojenosti kot pa navdušenja za zdravo življenje.
Spoprijemati se moramo z različnimi novimi spremembami. Zato se razvijamo na vseh ravneh. Svojo karierno pot načrtujmo tako da zadostimo varnosti, zdravju, socialni mobilnosti in globalnemu delovanju. Vedno pomembnejša je kakovost našega dela. Način, s katerim je bila kriza predhodnega obdobja rešena, se manifestira v načinu reševanja konfliktov in problemov v naslednjem obdobju. Vprašanje pa je, če vemo, kaj smo spremenili v našem načinu učenja.  Kombiniranje idej, priložnosti in virov vodi do fantastičnih rezultatov tudi z ustvarjanjem sinhronosti.   
Dinamično življenje je polno radosti, veselja in sreče, življenje brez strahu in skrbi, v katerem si prizadevamo za cilje, ki so vredni truda.  Nekateri ljudje so celo radi bolni in depresivni, da vzbujajo sočutje. Težave so neizogibno. Način reševanja pa kaže na to, ali jih mi obvladujemo ali pa one nas. Magična formula za dinamično življenje  je božja oprema in uspeh z visoko pozitivno samopodobo (Ross & Carlson 2005). Ta vzdržuje voljo, ker se brez nje nahajamo v območju priučene nemoči.
Ross & Carlson (2005) meni, da ne gre le za domišljijo, vero, ampak tudi za vsaj nekoliko navdušenja. Opozarja na prepričevalno moč besed, ki prikličejo (evocirajo) navdušenje. Navdušenja se lahko naučimo, da deluje kot navada, za katero smo se odločili. Ross & Carlson priporočata, da v to, kar delamo, vložimo vse, kar imamo. Energijo ohranjamo z verovanjem v dinamično življenje. Med drugimi tudi Emerson zagovarja tezo, da smemo zaupati vase, ker je svet ustvarjen tudi za nas. Meni, da nič velikega ne nastane brez navdušenja. Odkrivanje novih stvari  in ljudi nas navdušuje, številne podrobnosti, ki gredo narobe,pa nas od tega odvračajo. Čim večkrat uporabljajmo tehniko 'zakoplji se globlje'. Težko postanemo stalno navdušeni brez poslanstva. 

Ross & Carlson (2005) vidita v navdihu osvoboditev ustvarjalnosti, afirmacijo potencialov,  čustva v sliki in čustveno podprto predstavo v glavi. S tem se približamo tematiki videnj in vizualizacij. Ne zavedamo se dovolj, da z besedami prikličemo takšna ali drugačna prepričanja, verovanja, odnose. Zanimivo je povzeti njuno dinamično definicijo navdušenja: »navdušenje je moč, ki vas bo popeljala od začetnega in počasnega vzleta v neskončno dvigajoči se val. Z njegovo nadzorovano eksplozivno silo boste izstrelili svoje sanje v orbito! 'nimam spremeni v imam, poražence v zmagovalce.« (ibidem, 115)  oba zastopata stališče, da naj se najprej čim detajlneje ukvarjamo s tistim, kar nas ne zanima. Govoriti je treba z navdušenjem. Intenzivna motivacija je vnema. Prinašajmo sebi in drugim dobre novice.         
Jasno je, da je pozornost pogoj vizualizacije. Toda, ali je tudi obratno? Če je, kako potem vizualiziramo pozornost. Predstavljam si, kako se je pozornost že pojavljala v našem življenju. V vizijo vlagamo veliko čustvene pozitivne energije. Če nam to ne uspeva, to pomeni, da nimamo velike želje. V NLP s pomočjo tehnike vizualne zloženke določene navade in nanje navezane želje odpravljamo, druge pa uvajamo. V alfa stanju zavesti za kaj prosimo in to dobimo (metafora – trkanje na vrata). Razlikujemo med alfa in beta refleksijo. Pri prvi gre za sinhronost. Beta je začetek realizacije. Kombiniramo obe refleksiji, če nočemo ostati v začetni fazi ustvarjalnosti. Pri alfa stanju vidimo le bliskanje, pri beta pa doživimo vso nevihto, ki je daljša. Beta prinese nove priložnosti, ki zadevajo stike z ljudmi, denar itd. Izvirna intenca pride v obliki spontane inspiracije ali prek drugih ljudi. Potrebno je nadaljevati idejo v beta refleksiji, ki pa je ne smemo preveč kontrolirati. Le jasne, razločne in pozitivne misli in prepričljiv govor izraža želje.
4. Učenje iz biografskih in avtobiografskih zgodb 
Sodelovanje z drugimi kot vir inspiracije smo že omenili. Če sooblikujemo ideje, priložnosti in vire, imamo vse. Tudi v zgodbah vidimo, kako se na nevidne in opažene načine prepletajo avtobiografije in biografije. Običajno si bralec sam ustvari povezavo med biografijami in lastno biografijo. Nekateri kot Kirbiševa (Kirbiš 2005) pa pokažejo, kako so integrirali izkušnje drugih v lastne izkušnje ne glede na to, ali gre za versko področje ali za posvetno. 
Na neviden način prehajajo izkušnje s preteklih generacij na sedanjo in prihodnjo. Ponavadi to pojasnjujemo s 'prenosom', čeprav je v tem 'petitio principii', ki predpostavlja za zgodeno to, kar naj bi se šele zgodilo in za pojasnjeno to, kar bi bilo treba pojasniti. Avtorji opisujejo, kako so sami kaj prevzeli, sami pa ne vemo, kako bomo mi. Ko se v tem stilu vedemo, ne vemo, od kdaj se je proces začel. Mistično stanje pojasnjuje Kraljičeva kot nadnaravna zna-menja, ki pričajo o božjem posegu. Oseba napreduj po poti svetosti. Vir inspiracije je za filozofa čudenje, za vernika pa je lahko zamaknjenje, ki ni isto kot trans in flow, čeprav je podoben obema zlasti po intuiciji s pomembnimi uvidi s pomočjo videnj. Kraljičeva opisuje, kako je že samo poglabljanje v biografijo Magdalene pomagalo pri ozdravljenju njene družine.   
Biografska metoda učenja je bila znana že v antiki. Kot je Jezus 'dobival' verske navdihe iz pogovorov z očetom na samem in je učil svoje učence, tako jih tudi mi dobivamo iz  branja evangelijev. Na spletnih straneh: http://www.ini.tv/ je opisano, kaj dela Global Media Training Institute. Izpolnjuje sanje Davida Cerulla in  Inspiration Network International. Gre za medijsko posredovanje evangelijev Jezusa Kristusa. 

Biografije in biografske zgodbe nastajajo iz lastnih in tujih najbolj tipičnih izkušenj. Ni dovolj razumeti življenje, če ga gledamo v preteklost, ampak ga razumemo tudi iz pogleda v prihodnost. Izobraževalna biografija upošteva, da je posameznik subjekt in objekt družbe. Z biografsko metodo proučujemo vplive, ki določajo življenje posameznika.  Beck (986) opozarja na popularizirana spoznanja in biografsko učenje (nem. Biographisches Lernen), ki je značilno za njegov razvoj.  Iz odnosa posameznika do sprememb in novosti lahko sklepa-mo, za katere se navdušuje in za katere se ne. Izobraževalna biografija je neke vrste izobraže-valna strategija – načrtovanje samoorganiziranja kot odgovor na potrebe njegovega osebnega razvoja. Ta strategija se v njegovih življenjskih obdobjih spreminja. Čeprav se da inspiracijo tudi didaktično načrtovati, to ne izključuje spontanega učenja in zgolj funkcionalne, neinten-cionalne vzgoje. Izobraževalna biografija je usmerjena na razvoj posameznika, spreminjanja njegovih vrednot, znanja in sposobnosti. Poteka v sistemski interakcijski komunikaciji. Z njeno pomočjo posameznik opisuje pomembne  dogodke v svoji izobraževalni karieri. Sem sodijo njegovi vtisi, doživetja, interesi, vrednote. Smiselno je, da posameznik v vsakem obdobju življenja, ki je identično z njegovo razvojno stopnjo,  poišče tiste objekte dejavnosti, ki so v skladu z njegovimi interesi, vrednotami in ne le z družbenimi normami. To pomeni, da ni le on v skladu z vrednotami in normami, ki so značilne za določen socialni sistem, ampak da zna izbrati takšen socialni sistem, ki je dovzeten za njegove interese in vrednote. Vprašanje je, ali izobraževalna biografija odkriva vez med izkušnjo in izobraževanjem. Ljudje imamo možnost prepoznati višji pomen svojih življenjskih izkušenj in jih uporabiti za zavestne spremembe sebe in sveta (Luhmann, 1994). Ni odveč pripomniti, da je prav ta višji pomen vsebovan (v NLP terminologiji) v Miltonovem jeziku. In ta jezik Dyer obvlada, saj prav njemu omogoča pisanje navdihujočih knjig. Seveda pa je treba upoštevati moralno kodo dobrega in zla, ker 'je pot v pekel tlakovana z dobrimi nameni'.  

Je veliko prepovedi v zgodnjem otroštvu, ki nam prepovedujejo 'odrasti' v avtentičnem doživljanju. Te so: ne obstajaj, ne občuti, ne bodi (tak) otrok, ne razmišljaj o skrivnosti naše družine, ne smeš uspeti, ne odrasti, ne bodi ženska, ne bodi blizu, ne bodi pomembne, ne bodi dobro (Gulding, 2007). Te prepovedi vodijo sčasoma v psihosomatske motnje. Podobno bi lahko trdili za zanikanja (v TA discounts). Medtem ko stroki, ki pomenijo afirmativne izraze pozornosti,  vodijo v zdrav način sožitja. Zato ni vseeno, kakšna prepričanja gojimo, ker ta predstavljajo naš program. Zato se za inspiracijo lahko programiramo tako kot za vsako drugo vrednoto ali vrsto dejavnosti. Da ima nova temeljna odločitev terapevtsko vrednost vedo tako zastopniki TA kot NLP. V NLP se ta metoda imenuje rušenje odločitev (decision destroying). Po krščanskem verovanju kesanju s trdno odločitvijo sledi novo življenje. 'Maloverni' ne verjamemo v takšno moč inspiracije, da z njo lahko premaknemo goro.   

Otroci, ki odraščajo v trdih, togih družinah, v katerih se ne čutijo sprejeti in ljubljeni, iščejo sproščenih odnosov in sprejetja drugje. Pogosto ga najdejo v vrstniških združbah, kjer so doma droge. Iz svoje primarne notranje potrebe iščejo svobodo, v vrstniških družbah in pod vplivom negativnih vzorov (pozitivnih pač doma niso dobili) pa namesto svobode iščejo prostosti. Trenutno, začasno se počutijo osvobojeni, če lahko delajo, kar hočejo, če jim ni treba poslušati »teženja«, če lahko ubežijo vsem prisilam, v katerih so odraščali. Droga pride »kar tako, neopazno – pač kot izziv, kot preverjanje, koliko si zares upajo, koliko so zares» svobodni«.

Žorž (2008) našteva naslednje zasvojenosti mladih: z mobitelom, računalnikom in računal-niškimi igricami, s hrano, z glasbo, z idoli, z odnosi, z zdravili, s tobakom, z alkoholom in z drogami. Zanimivo je, da je že F. Bacon v renesansi opozarjal človeka na zasvojenost s štirimi idoli. Posameznik lahko odpravi le specifične idole, ki njega zadevajo, ne pa splošnih idolov vrste. Pravzaprav so zasvojenosti posledica zlorabljenega pehanja za užitki in učinki, vendar pa kaže upoštevati Baconovo opozorilo, da so le nekatere zasvojenosti odpravljive in to tiste, ki jih po novejši terminologiji lahko 'gensko zaklenemo'.     

Iz družinskih zgodb se je mogoče celo transformacijsko učiti (Ličen, 2006), čeprav je kot je razvidno iz naše navedbe, to trdo delo, ki pogosto terja sodelovanje psihoterapevta. Primerov družinskega nasilja je veliko. Veliko je otrok, ki odraščajo v »normalnih« družinah. So odvisniki, ki svoje otroštvo opisujejo kot lepo, brezskrbno. Pogosto pravzaprav sploh ni jasno, kako so zašli v drogo. Eksperiment svobode brez omejitev je najdražji eksperiment. Kar zašli so, za »sceno«, ker so želeli živeti brez omejitev, svobodno, imeti in okusiti vedno več. Mar niso to razvajeni otroci? Barbarič  (1998) piše o njih v Biserih ranjenega srca:

Marko je odraščal sem v krščanski družini. »S 15 leti sem že delal, kar sem hotel. Nisem več ubogal ne mame, ne očeta ... Mislil sem, da sem pametnejši od drugih, da se lažje znajdem. Hotel sem biti več vreden kot drugi. Predvsem pa sem hotel imeti denar, biti neodvisen ...!« 

Rafael pa je odraščal »v preprosti, pošteni delavski družini in o njej ne morem reči nič slabega. Moja starša sta me zares ljubila in mi dajala vsega, kar je njima primanjkovalo. Tolikokrat sem slišal mater in očeta, da nam privoščita tisto, kar je njima manjkalo. Toda to mi nič pomenilo. Postajal znotraj vse bolj prazen in ošaben. Kar sem imel, mi ni zadostovalo. Hotel sem imeti vedno več ... Starša sta se zame žrtvovala. Hotela sta mi dati varno prihodnost brez mojega prizadevanja in trpljenja. Namesto mene sta hotela prevzeti vse to nase ...« V nekem trenutku postanejo gojenci ošabni. 

Breda je začela v šoli uživati droge, kar pa nikomur ni bila pripravljena priznati. Bredin primer je eden izmed najtežje rešljivih, ker ni bila pripravljena na terapijo pri Žoržu in tudi ne na pogovor. Postopno sta se jo tudi starša začela drugače sprejemati s trdno pripravljenostjo, da bosta tokrat Bredo učila samostojnosti, da se bosta najprej sama učila, kako hčerko učiti samostojnosti. 

Po zgodbah mladih, ki se še iščejo navedemo jih navedimo še nekaj iz življenja odraslih.  Dr. Franc Pediček (1922-2008) je v svojem zadnjem avtobiografskem delu (2007) osmislil svoje osebno in poklicno življenje. Navaja vplive sorodstva,7 ki so ga spravili na znanstveno pot. V njem je pojasnil tisto, kar je bilo doslej sodelavcem in celo sorodnikom nejasno. Brez olepševanja je ljudi, s katerimi je imel stike, razdelil glede na svoje preference na empatike in zoprnike. Definicija zoprnika je, da tam, kjer je bil on, ni bilo mene in obratno. Zoprni so tudi  fenomeni Sartrove absurdne kulture. Antropološka osnova zoprnosti je, da je človek to, kar ni in ni to, kar je. Vendar ima tudi empatija filozofske osnove. Za Husserla je empatija znotraj intersubjektivnosti. S tem pojavom so se ukvarjali še M. Scheler, M. Merleau Ponty, J. P. Sartre, psihoanaliza (S. Freud, M. Klein, E. Stein, W. R. Bion), analitična filozofija v navezavi na Chomskega. Od 60.  leta dalje so ta pojav analizirale tudi kognitivne (nevro)znanosti. Za A. Smitha je simpatija moralno čustvo. Pravičnost je možna na osnovi empatije. Vplival je na Kanta. Darwin je menil, da vsi ljudje enako doživljamo čustva.
  
Takšno odkritosrčnost v drugih avtobiografijah težko najdemo. Pediček je bil kritičen predvsem do drugih, v tem delu pa je tudi kritičen do sebe. Priznal si je, da si je marsikateri 'kulturni trk' sam zakuhal. Avantgarden v teoriji podobno kot že pokojni dr. Anton Trstenjak hodi za človekom. Tako po pedagoško- kot po psihološko-antropološki poti pridemo do sklepa, da je človek sam svoja inspiracija. V postmoderni je črpanje človeških virov (human resources) prav tako navdihujoče kot je bilo nekdaj črpanje naravnih virov. Marx je našel revolucionarni navdih v uporu zoper izkoriščevalske razmere. Pediček je podobno kot frankfurtska šola marksistov iskal pot za vrnitev človeka k sebi iz jarma zoonpolitikonstva. Njegova še neizrečena misel je, da politika, ki si prisvaja šolo in učitelje in jih postavlja v svojo službo, tudi sama ni svobodna. Pot do pluralizma edukacijskih interesov se sicer odpira, vendar pa nastajajo novi vozli okrog (finansiranja in pomena) privatnega in javnega šolstva. Kot avantgardni mislec segajo njegove diagnoze do in prek našega časa. V današnje svetu, ki je navidez brez meja je toliko bolj treba paziti na skrite notranje meje. Kajti s svet s sovražniki proizvaja ene vrste navdihov, svet brez sovražnikov pa druge. Očitno nam Pedičkova avtobio-grafija kaže, da živimo v dveh svetovih. Po eni strani smo še v svetu ostrih meja, v katerem Berlinski zid še ni padel, po drugi strani pa že (posthumno?) živimo v občestvu, v katerem smo vsi eno.       
  
Navdih prihaja iz iskrenosti. Do nedavna nisem vedel, da je moja osnovna dilema dvomiti zaradi nezaupanja ali verovati zaradi odrešenja od sicer neprekinjene nezadostnosti (oz. samozadostnosti) in  ločenosti. Zanimivo je, da Pediček, ki je Ob prenovi razglasil načelo ločitve cerkve od države za zastarelo in se je zavzemal za verouk v šole, ni dal drugim vedeti za ta osebni preobrat. Čeprav je bil leta 2007 sprejet kot častni član Društva katoliških pedagogov, ni zapisal, da hodi za katoliško ali pa vsaj ignacijsko pedagogiko. 

Gibran (1997, 71) kar dobro opisuje dvojno stanje: Suženj, ki ljubi s srcem, sanja o svobodi, čeprav  dvomi v svojem duhu, dokler ga gospodarjev udarec z bičem ne zbudi. Če kdaj, sem ob tem udarcu spoznal, da ni dovolj, če nekaj dobim in dosežem, ampak je treba, da to zastopam in vzdržujem. Po vsej vzgoji otrok sem se moral vprašati, kaj je samovzgoja. Gibran sam pa pravi, da dvom ne bo spoznal resnice, ki ni le na njegovi strani, dokler se mu rane ne zacelijo. Šele očitno razodetje mu je dalo namig naj Jezusove roke položi v svoje rane. Kazni in nagrade za polovično emancipacijo so sicer (a)socialno realno stanje, ni pa to že izpolnitev osnovnega hrepenenja. Zato je takšna troedina avtobiografija postavljena ob bok srednjeveškim beginam, trubadurkam in mistikinjam, torej prav tistim duhovno revolucionar-nim junakinjam, na katere bi pokojni dr. Ivan Kosovel stresel ves racionalni bes in gnev (ali iracionalni grom in pekel), če bi jih poznal.     

Že dejstvo, da obstajajo Jezusove besede in njegova dela, kakor jih pripovedujejo tisti, ki so ga poznali je Gibranu motiv reinterpretacije, pesniškega podoživetja in poskusa ponovne upodobitve neupodobljivega. Gibran je še eden izmed primerov posameznikov, ki so si z biografijo pomembnega drugega razložili vsaj del avtobiografije. Razlog za to pisno evalvacijo je našel v spoznanju, da je  že prej »pil njegovo kri iz studenca večne mladosti kljub trpljenju. Zaradi večnega veselja ni nobenega trenutka škoda za pogovor z njim.« Zato opisuje najlepše kraljestvo onkraj videne lepote. Videti je, da mu je Jezus po eni strani prijatelj in svetovalec, ko mu pripisuje tudi besede, ki jih v evangelijih še ni izrekel, po drugi strani pa mu sle.  

Janez Evangelist Krek (1865-1917) je kot vsaka presežna osebnost zarezal globoko znamenje v svoj čas, a ga hkrati s svojim duhom in delom presegel. Njegova veličina se zrcali v praktičnem delu za ohranjanje človeškega dostojanstva, ki ga je podpiral z izostrenim duhom in simpatijo do slehernega človeka. Zato njegov pomen sega daleč preko časovnih okvirov njegove dobe in nam lahko še danes služi kot motivacija in inspiracija pri oblikovanju pravičnejše družbe.

Darja Škraba Krmelj in Tomaž Krmelj pišeta, da ju je njuno 23-letno izkustvo nama govori, da je bistvenega pomena psihoterapevtova odprtost za duhovno, da bi zmogel širše, kot človek sam vidi, zaobjeti njegove poti. Pomembno je, da se tisti, h kateremu se človek zateka po pomoč, zaveda moralno-etične dimenzije odnosa in nujnosti spoštovanja drugega ter mu ne vsiljuje svojih psiholoških ali duhovnih pogledov. 

Psihoterapevt mora biti sposoben oceniti, kdaj bi bilo nujno potrebno uporabiti duhovno dimenzijo v procesu zdravljenja, kadar prepozna, da ima človek, ki je pred njim, v sebi velik zdravilni potencial, ali obratno – je duhovnost morda celo izvor težav. 
Po študiju številnih psihoterapevtskih tehnik glede na klientove človeške težave uporabljata eklektično različne pristope v osebnem odnosu do človeka v duhovni odprtosti. Ne v psihosomatiki, ne v psihoterapevtskih tehnikah, ampak v izkustvu najgloblje lastne nemoči in samote ju je čakal Kristus, Večna Ljubezen. Od tedaj izvajata duhovno terapijo pri klientih, ki so dovzetni zanjo. Podobno je že Tomaž Akvinski hotel ostati le še z Gospodom, ko ga je srečal. Maritain je pisal po Navdihih Tomaža Akvinskega. 
Lahko bi nanizali še druge zgodbe. Vendar nam že ta pregled nekaterih biografij in avtobiografij pokaže, da ljudje s poslanstvom veliko dosežejo, ker bolj presegajo samega sebe kot drugi. Dajejo zgled – paradigmo, znajo se pobrati, če padejo, poiščejo nova pota, ko stara ne odgovarjajo več. Navedli smo tudi zgodbe, ki kažejo, kako mladina išče pota iz labirintov. 

V nadaljevanju pokažemo verske zgodbe, ki kažejo, kako lahko postane sveto in posvečeno.   

5. Verske izkušnje videnj

Biografska zgodba slovenske kristjanke in mistikinje Magdalene Gornik (1835-1896), o kateri poroča Kraljičeva (2008) po razpoložljivih dokumentih, postaja danes čedalje bolj aktualna. Napovedala je, da bo Gospod približno 100 let po njeni smrti začel deliti milosti na njeno priprošnjo. Rodila se je v kmečki, revni družini. Pomagala  je pri domačih delih, vendar pa se je obenem vedno bolj posvečala mističnim doživetjem z Jezusom še pred 1. obhajilom. Po tem ko je prvič srečala Marijo, si je želela, da bi ga ljubila prav tako kot njegova mati.  Izžarevala je preprostost in blagost. Kasneje je neozdravljivo zbolela. Zelo potrpežljivo je prestajala telesno in duševno trpljenje. Pri drugem srečanju ji je Marija8 obljubila, da bo ozdravela in prejemala namesto zemeljskega nebeški kruh – evharistijo. Vsak  dan je podoživljala Kristusovo trpljenje s svojim trpljenjem. Pokazala je izjemno vztrajnost pri hoji po ozki poti svetosti. Imela je zamaknjenja. Njeni uvidi v božje resnice so duhovni biseri. Med drugim je napovedala, da bo slovenski narod udarjen, če se ne bo spreobrnil, kar se je med 2. svetovno vojno tudi zgodilo. njeno poslanstvo je bilo trpeti za grehe drugih in klicati k spreobrnenju in pokori.  K njenemu grobu pri Sodražici danes vedno bolj romajo verniki.  

Letos je 150. letnica lurških prikazovanj, ko se je Marija, Božja mati, prikazala preprostemu dekletu Bernardki Soubirours v Lurdu ob reki Gavi. Predstavila se ji je z izjavo »sem brezmadežno spočetje«. kot potrditev dogme o Brezmadežnem spočetju, ki jo je papež razglasil 1854. leta, torej štiri leta prej. Bernardka je bila najslabša učenka med sovrstnicami, danes pa ji je postavljen spomenik. Njeno glavno sporočilo je bilo, da svetu, ki je takrat že nakazoval smer proč od Boga z marčno revolucijo  s številnimi nasprotovanji evangeliju in cerkvenemu oznanjevanju, pove, kje je tista rešitev, ki bo končno prinesla upanje in zmago dobrega nad zlim, življenja nad smrtjo.

Podobe večnosti, glasovi neskončnosti. Gorske verige Pirenejev se stikajo z nebom. Že na vse jutro Marijinega vnebohoda so ovce so vidne na hribovju, človeške ovce pa v dolini. Prve so v animalični formi, druga pa so razbolele, trpeče, razdrobljeno zbrane in ubrane. Ponižno hrepenijo po dušnih pastirjih. Stoje pojejo, nanje pada nebeški dež, obliva jih nebeško sonce. Na desni strani neba se pojavi mavrica. Nato zazvonijo cerkveni zvonovi, duševni  pastirji pa prihajajo v belih oblačilih, vijejo se kot kača, posedejo se kot sodni tribunal in nato odhajajo v dostojanstveni bleščavi mimo špalirja. Sledijo si mogočne besede v različnih nacionalnih jezikih. Prevzemajo nas prevzvišeni takti glasbe, izmenjujejo se napevi  Ave Marija, hozane, glorije in alegorije. Obred je kot obed in obet in praznovalna manifestacija je kot manifest zadnjih bolnikov, ki bodo prvi pri Gospodu. Je že res, da različne oblike zavesti ne morejo shajati brez znamenitega izhodiščnega in končnega načela coincidentia oppositorum, toda tisto, kar se z njim in skozenj procesira, vedno znova preseneča, osupne in pomirja. 

Procesije se po ulicah mesta Lurd vijejo v obliki množic s svečami. Pojejo, vzklikajo, vodje pa nosijo zastave. Organizirane so po nacionalnih skupinah. Ne gre več za športno olimpijado, ampak gre za versko olimpijado, na kateri  različne nacionalne skupine tekmujejo za medalje večnosti. Kot športna olimpijada (npr. v Pekingu 2008) reprezentira omnipotentnost nacionalnih predstavnikov človeške vrste  pod geslom višje, hitreje, dalje, tako verska olimpijada  reprezentira in simbolizira internacionalo nebeškega kraljestva sedaj in tukaj. Razliko med njima vidim v razliki med predajanjem določenim posebnim sposobnostim in splošno sposobnostjo predajanja.          
   
Za nova verska spoznanja so potrebne lastnosti ljubezni do boga, ponižnost in predanost. Uvi-de poljske redovnice Marije Favstine (1905-1938) navdihuje sv. Duh sam in jih jo uči zapiso-vati. Njeni  zapisi v Osebnem dnevniku so podobni Terezi Avilski ali Janezovemu besedilu. Rojena je bila v preprosti kmečki družini. Tudi sama ni izobražena. Ne izhaja iz liturgičnih besedil. Predana veri je bila izpostavljena mnogim preizkušnjam. V samostanu Magdalenk – mater božjega  usmiljenega je postala redovnica. Opravljala je nižja dela vrtnarice, kuharice, prodajalke v pekarni in vratarice.  Njeno sporočilo je, da človeštvo ne bo ne bo našlo miru, dokler se ne bo obrnilo k Božjemu usmiljenju. Jezus je leča njenih hrepenenj, je sonce njenih zvez. Vse pridobitve so že v njem, čeprav se zdijo srca izgubljena.  Nenavadna so pota Gospodova.  Vedno znova nas obhaja drugačna milost, drugačen čas se  brati z nami, nekatere želje se preobražajo v večno hrepenenje in to nazaj v darove, ki jih sprejemamo s hvaležnost-jo. Favstina je sklenila, da bo ostala zvesta navdihom z nebes. Zaslutila je trpljenje narodov, zlasti poljskega v drugi svetovni vojni.    

Favstina je začela razumeti poroko svoje duše z Bogom. »Vse moje bitje se použiva v oceanu ljubezni in neizrekljivem mučeništvu. Moja duša je potopljena v srečo, ki izvira iz svete trojice, ki domuje v meni» (Winowska 2000, 231). Pravi tudi » S to milostjo sem potopljena v ocean luči, v katerem spoznavam Boga in sebe.« (ibidem 232)   Srebrnina morja je neizmer-na. Zdaj vem, da se v njej odsevajo žarki božje milosti – vsa svetost svetlobe, vsa iskrivost iskrenosti, kromoterapija barv. Trobojnica zmage nad zlom. Jezus se pokaže Favstini z dvema pramenoma žarkov, ki pomenijo vodo in kri. Ti žarki varujejo dušo pred jezo Očeta. Kdor živi v njihovi senci, ga pravičnost ne bo zadela.  

Favstinin dialog z odrešenikom lahko parafraziramo takele: »Ker si s svojim trpljenjem svet odrešil, si ti že vsa naša zgodba, vse naše veselje, vse naše spoznanje, ki ga ta hip premoremo, ves naš zaklad, zlatnina ogrlice, srebrnina preproge na površini morja, doprinos izgubljenih časov.«  Kot vsi veliki mistiki, se je tudi Favstina obračala po pomoč k Odrešeniku na skrajni meji svojih moči. Slišala je klice Usmiljenega Gospoda. 
Legenda pravi, da so se pri Camargu v Provansi izkrcale tri Marije, ki so prišle iz Palestine in jim pravijo Maries de la mer in Sarah. Po pridiganju o Jezusovem vstajenju so v nekaj mese-cih umrle. Na njihovem grobu je nastala cerkev. Romi, ki so živeli v teh krajih so Sarah šteli za pravo Marijo, ker je bila temnopolta. Cerkev se je prepričala o njihovi svetosti, ko so odkopali njihov grob in v njem našli relikvije, ki so bili značilni za prvotno krščansko čašče-nje.  Camargue ima poseben križ, ki ga simbolizirajo vera - križ, upanje – sidro in ljubezen – srce. 
Socialni psihologi radi opisujejo odklonske posameznike. Obstajajo pa tudi odklonske razmere, ker je meja med normalnim in abnormalnim premična. Neprijetno je slišati, da odklonske razmere ustvarjajo prav odklonski posamezniki v funkciji slabih vladarjev in diktatorjev. Videnja talentiranih posameznikov in posameznic mečejo kritično luč nanje, zato se jih njihovi predstavniki branijo. Ko so papeži v 14. stoletju v Avignonu zavozili svojo kariero, je Katarina Sienska uvidela, da se morajo vrniti v Rim in ko so se papeži v Rimu pregrešno 'izrodili', so jim protestanti postavili ogledalo resnice. Na ta način v zgodovini cerkve prihaja do merjenja moči namesto do izkazovanja svetosti in do vračanja od posvetne moči k svetosti. Sekularizacija je imela več razlogov in nerazumevanje tega procesa je eden izmed njih.        
 
Podobno  kot se klin s klinom zbija, se tudi luč prižiga z lučjo. Zato serija navdihov služi za nov navdih, tako kot serija videnj za novo videnje in serija prikazovanj za nova prikazovanja.  Werfel (2008) pripoveduje pretresljivo zgodbo o Bernardki Soubirours (1844-1879), ki sprva ni nihče verjel njenim videnjem: ne starši, ne tako imenovani strokovnjaki za duševne bolezni, ne državni organi pregona in ne lokalni župnik. Njen vzpon k svetnici se prične februarja l. 1858 ko doživi pred votlino serijo zaporednih videnj Marije. Okrog nje se začnejo postopno zbirati množice, ki pa niso ničesar videle. Če videnja ne bi imela posledic v čudežih, bi šlo za njene subjektivne privide. Tudi cerkev je šele po štirih letih potrdila verodostojnost videnj. 

Benetke so bile vir različnih navdihov za morska osvajanja in za umetniške stvaritve. Zdravniki, ki so se pred s kugo okuženimi bolniki zaščitili z maskami z dolgimi kljuni, so bili kasneje posneti v pustnih karnevalih. Smrke (2007) piše o človeku kot posnemovalcu (lat. mymesis in homo mimecreticus), ki posnema originale na vseh področjih življenja.     

V Svetem pismu je kar nekaj prilik – alegorij kot virov navdiha za razlage in iskanje novih primerov zanje. Poznamo prilike o nerodovitni smokvi, o gorčičnem zrnu, o izgubljeni ovci, o vdovi in sodniku, o cestninarju in farizeju (kdor se povišuje, bo ponižan in obratno). Jezus rad govori učencem v prilikah – alegorijah. Nekateri pa kot Janežič (2005, 2007) črpajo iz njih pesniške navdihe.9  

6. Sklep

Spodbujanje inspiracija je predmet pozitivne psihologije, ki išče načine, kako človek doseže optimalna stanja. Izhodišče za razvijanje predstavljene teme smo našli najprej pri psihoterapevtu Dyerju. Precej njegovih del, ki smo jih navedli v literaturi je navdihujočih. Uči verovanje v resnično čarodejstvo.  Inspiracija je najbolje vidna v (avto)biografskih zgodbah, ki so nastale na osnovi vse-življenjskega učenja. Inspiracija je podobno kot motivacija ambivalentna, ker se nahaja med dobrim in zlom, slabim in zasvojenim. Na začetku ne vemo, kam nas bo privedla, vendar pa nas privede do rezultata, če ji sledimo.  
 
Biografsko proučujemo pomembne druge (significant others), da bi bili avtobiografsko pomembnejši tudi sami. Kot smo videli, je inspiracija sestavina motivacije in je pogojena s posebnim sklopom vrednot, po katerih je človek to, kar je, ker zna živeti v sedanjem trenutku in je optimalno samorganiziran in po možnosti tudi empatično povezan z drugimi. Nikakor ne doživi inspiracije oseba, ki živi v dveh ločenih svetovih po separatnem modelu, ki je le neprizadet opazovalec ali oseba, ki je apatična ali oseba, pri kateri prevladujejo motivi stran od nečesa. Zasvojene, motene in izgorele osebe izgubljajo izvirno inspiracijo. Čedalje težje si jo umetno ustvarjajo. Zato ni skrivnost, da se rojeva inspiracija v zibelki življenjskih modrosti, pozitivne naravnanosti in mišljenja. Afirmativno, integrativno stališče do življenja je boljše kot negativno, ker to v zadnji konsekvenci pomeni nihilizem, destruktivizem, nekrofilijo, totalitarizem.         

Svetniško življenje izhaja iz vsakdanjega življenjskega izkustva, vendar pa ga s svojo sposob-nostjo samoodpovedi nepomembnim rečem in zavzetostjo ter predanostjo za božjo voljo in načrt, videnji in njihovo izpovedno močjo presegajo svoj čas. So na meji gnosticizma. Same brez posredništva cerkve želijo doseči stik z Bogom. Tedaj je veljalo: kdor je ekstatičen, je pod vplivom sv. Duha ali Satana. 

Poslanstvo pomeni posvečeno življenje pa naj bo to z verskimi izkušnjami ali s posvetnimi. V obeh primerih opazimo doslednost pri zasledovanju ciljev. Inspiracija je zgolj naključni pojav, če se je sistematično ne učimo in je ne spodbujamo z usmerjenimi aktivnostmi. Poslanstvo terja nenehno inspiracijo ne glede na področje. Videli smo, da se biografske zgodbe prepletajo z avtobiografskimi, ker je življenje posameznika leviatansko spleteno iz mnogih življenj v eno samo preprogo sinergičnega učinka. Ta zapis je prav takšen. Različne izkušnje povezuje v eno celoto, ki naj bi kaj novega povedala tako tistim, ki že vedo, kako se učiti inspiracije kot tudi tistim, ki se tega še niso začeli učiti. Potem ni več problem učiti se na osnovi inspiracij. Pri opredeljevanju dejavnikov učne uspešnosti v šoli in izven nje avtorji običajno izpuščajo elemente pomenov, strukture in funkcije inspiracije. Ta prispevek služi kot izpolnitev te vrzeli.     
  
Še neraziskano je, kaj je v procesu globalizacije vir inspiracije. Za Nietzscheja je vir veselja do življenja le zemeljsko in ne nadnaravno. Zato nadčlovek nastopa v vlogi rešitelja. V znanstvenofantastičnih filmih je večkrat treba braniti zemljo pred grožnjo uničenja s strani tujih izsiljevalcev in napadalcev. 

Evropska birokracija se je v zadnjem času znašla pred dejstvom, da ljudi ideja Evrope prav nič ne navdušuje. T. im. ustava v smislu lizbonske pogodbe ne razumejo. Nekajkrat v zgodo-vini je bila Evropa vir vojnega navdiha.  npr. Tretja bitka pri Lepantu je potekala 7. oktobra 1571 med združeno krščansko floto Svete lige več držav in Otomanskim cesarstvom. To je bila zadnja večja pomorska bitka v svetovni zgodovini, v kateri so se borile le ladje na vesla.
Karl Martel (kladivo) je l. 732 med Toursom in Poatierjem premagal Arabce, ki so tako morali omejiti svojo posest le na iberski polotok. Iz tega ne bi smeli izpeljevati evropocentrič-nega anti-islamizma. Vojna v Afganistanu navdihuje tako muslimanske kot ameriške fundamentalistične vojake do popolne dehumaniziranosti, kar pa njihove voditelje ne skrbi, saj prav njim  posvečajo svoje totalitarno poslanstvo.  

Po vsem tem ni težko ugotoviti, da je inspiracija učinek sreče kot naključnega ali ponavljajo-čega srečevanja. Zelo pomembna razlika pa je med srečanji za skupno dobro ali z namenom netenja konfliktov, vojn in povečevanja zla v svetu.  Na zlorabljanje potrebe po sreči v smislu nenehnega vzhičenja – euforije (gr. euphoria), je opozoril že Bruckner (2006) kot na neproduktivno držo sodobnika, ki stremi po kapitalistično zapovedanem užitku za vsako ceno in v vsakem trenutku.     

Literatura

- Barbarić, S. (1998). Biseri ranjenega srca. Ljubljana : Uredništvo revije Mir – odmev Međugorja. 
- Ben-Shahar, T. (2008). Sreča je v tebi. Naučite se skrivnosti vsakodnevnega veselja in trajne izpolnitve. Ljubljana, Karantanija.
- Bruckner Pascal (2006): Nenehna vzhičenost - esej o prisilni sreči. Ljubljana, Študentska založba.
- Chomsky, N. (2005). Profit pred ljudmi. Neoliberalizem in globalna ureditev. Ljubljana, Sanje.
- Hribar Sorčan, V. (2008). O empatiji in intersubjektivnosti. Anthropos, 2008, str. 11-25. 
- Davidson, D. (1985). Handlung und Ereignis. Frankfurt, Surkamp.   
- Dyer, W. (1996). Verjemite in videli boste. Kranj, Ganeš.
- Dyer, W. (2000). Resnično čarodejstvo. Kako uresničujete to, kar je navidez nemogoče. Kranj, Ganeš.
- Dyer, W. (2007). The power of intention.  Australia, Hay House.
- Dyer, W. (2008). Inspiration. Your ultimate calling. Australia, Hay House.
- Epiney-Burgard, G. & Zum Brunn, E. (2004). Božje trubadurke. Mistikinje srednjega veka. Ljubljana, KUD Logos.
- Friedman, T. (2008). Izravnavanje sveta. Kratka zgodovina 21. stoletja. Tržič, Učila. 
- Gelb, Michael (2002). Razmišljajte kao Leonardo da Vinči : sedam koraka do genijalnosti. Beograd : Finesa.
- Gibran, K. (1997). Jezus, Sin človekov. Njegove besede in njegova dela, kakor jih pripovedujejo tisti, ki so ga poznali. Celje, MD.  
- Goethe, J. W. (1996). Trpljenje mladega Wertherja. Ljubljana, Cankarjeva založba.
- Govekar Okoliš, M. & Ličen, N. (2008). Poglavja iz andragogike. Ljubljana, FF.  
- Gulding, M., M. & Gulding, R. (2007). Promeniti život. Terapija novom odlukom. Novi Sad, Psihopolis. 
- Hribar Sorčan, V. (2008). O empatiji in intersubjektivnosti. Anthropos, 2008, str. 11-25. 
- Jaksetič Dujc, Š. & Novak, B. (2008). Umetniška dejavnost dijaških domov kot primer dobre prakse. 
- Janežič, S. (2005). Pot življenja : 85 pesmi ob 85-letnici rojstva. Celje : Društvo Mohorjeva družba : Celjska Mohorjeva družba. 
- Janežič, S. (2007). Klicanje. Ljubljana, Slomškova založba. 
- Jarc, I. (2006). Duhovna dediščina Katarov (katari ali čisti) in druge šole misterijev. Ljubljana : samozaložba. 
- Kirbiš, N. (2005). Vsemu navkljub. Ljubljana, Stuart & Co.
- Kraljič, M. (2008). Magdalena Gornik. Ponova vas, Grafiko d. o.o. 
- Lao Zi (2007). Dao de jing – življenje življenjske sile skozi izžarevanje notranje moči. 
Ljubljana, Amalietti.
- Ličen, N. (2006). Družinske zgodbe, ki vzgajajo : transformativno učenje in samovzgoja odraslih v družinskih vlogah.    V: Zbornik povzetkov / Pedagoško-andragoški dnevi 2006, [Ljubljana, 26. in 27. januarja 2006]. - Ljubljana : Filozofska fakulteta, Oddelek za pedago-giko in andragogiko, 2006. – ISBN 961-237-143-1. - Str. 24-27.
- Luhmann, N. (1994). Kopierte Existenz und Karriere. Zur Herstellung der Individualitat. V: Beck, U. Riskante Freicheiten. Frankfurt, Suhrkamp. 
- Musek, J. (2006). Motivacijski in emocionalni vidik inspiracije. Anthropos. Letn. 38, št. 1/2 (2006), str. 77-95.
- Myss, Caroline M. (2008). Pet mitov o zdravljenju : zakaj ljudje ne ozdravijo in kako bi lahko. Ljubljana : Iskanja.
- Novak, B. & Jaksetič Dujc, Š. (2008). Umetniška dejavnost dijaških domov kot primer dobre prakse.  
- Peale, N. (1992). Moč pozitivnega mišljenja. Celje, MD.
- Pediček, F. (2007). Moja hoja za pedagogiko : 1950-2000. Radovljica, Didakta.
- Ross, S. & Carlson, C. (2005). Recite svojemu potencialu da. Ljubljana, Tuma. 
- Salle, B. (2007). Zaigrajte melodijo uspeha. Simfonija zamisli, ki vam bodo pomagale docela izkoristiti vaš potencial. Ljubljana, Lisac & Lisac.
-  Smrke, M. (2007). Družbena mimikrija. Ljubljana : Fakulteta za družbene vede. 
- Trochu (1966). Sv. Bernardka Lurška : življenjepis : 6. januarja 1844 - 16. aprila 1879 : lurški temelji. Ljubljana : Vinko Furlan.
- Tušak, M. (1994). Psihologija športa. Ljubljana : Znanstveni inštitut Filozofske fakultete.
- Werfel, F. (2008). Pesem o Bernardki (nem original: Das Lied von Bernardette). Celje : Društvo Mohorjeva družba : Celjska Mohorjeva družba, Celovec : Mohorjeva, Gorica : Goriška Mohorjeva družba.
- Winowska, M. (2000). Podoba usmiljenega Kristusa. Sporočila sestre Favstine. Ljubljana, Prenova v duhu. 
- Žižek, S.(2007): Nasilje. Ljubljana, Društvo za teoretsko psihoanalizo.
- Žorž, B. (2008). Sodobno suženjstvo – sodobne zasvojenosti. Ljubljana, Ognjišče.