Dr. Bogomir Novak

Homo sapiens od Olmekov do Majev

Povzetek

V prispevku podajam spoznanja, ki sem jih pridobil na študijskem potovanju po Mehiki in ogledu Antropološkega muzeja v Ciudad de Mexico. Ugotavljam, da za vse hidravlične civilizacije velja t. im. azijski proizvajalni način, ki pa je sam v sebi diferenciran. V predkolumbovskidobi so tvorile kulturo mezoameriškega področja etnične skupine Olmekov, prek Toltekov, prebivalcev Teotihuacana - Aztekov, Zapotekov, Huastekov, Puerepechasov, Aztekov (ki so sebe imenovali Mexici) do Majev. Kakor je glavno mesto Ciudad de Mexico zgrajeno na bivšem Teotihuacanu, tako je zvezna država Mehika verjetno dobila ime po Mešikih.   

Ne vemo natanko, kdaj se je začel vzpon civilizacije Majev in kdaj in kako je zatonila. Vemo pa, da so imeli svoje pred-klasično obdobje že 1000 let pred našim štetjem.  Omenjene etnije so bile po življenjskih navadah v marsičem podobne, čeprav so govorili različne jezike in imeli različne pisave. Imele so medsebojne stike. Vse te etnije so gradile piramide. Po gradnji piramid, ki so bile tudi stanovanja in grobnice vladarjev, so bili podobni starim Egipčanom. Ne vemo, ali je obstajal kakšen posredni vpliv ali pa je to le podoben odziv homo sapiensa kot enotne psihosomatske vrste na podoben naravni izziv. Stare civilizacije so poznale mnogoboštvo. Glavni bog teh etnij je bil Bog dežja, ki so ga različno poimenovali. Osnovna prehranjevalna kultura je bila koruza. Verjetno je, da proučujemo preteklost mezoameriških kultur zaradi naše prihodnosti. Podobno, kakor je bilo njim težko ohranjati ekološko ravnotežje in so na koncu propadli, ker so ga izgubili zaradi izsekavanja gozdov in pretirane težnje po bogastvu, se lahko zgodi tudi nam.    

Uvod

Ta prispevek je nastal na osnovi moje študijske ekspedicije v Mehiko. Organizirala jo je agencija Ars longa v času od 24. 10. do 8. 11. 07. Posebnost te ekskurzije je bila, da nam je udeležencem revija National Geographic podarila dva dni bivanja v mestu Playa del Carmnen. To je bil rekreativni povzetek celotne ekskurzije.  Ker sva bila z ženo že pred več kot desetimi leti v ameriški zvezni državi New Mexico, je bila ta ekskurzija študijska razširitev in poglobitev že pridobljenih izkušenj. Potovali smo z višav v nižave in iz predklasičnega in klasičnega obdobja v postklasično obdobje Majev. V Teotihuacanu smo hodili po cesti smrti do piramid sonca in lune. V Chiapasu smo se nahajali med vrati do morja (puerta de mar) in  podeželja (Puerta de terra). Sedem čudes sveta je pomenilo sedem znamenitih krajev izkopanin od Teotihuacana, Tule, Chichen-Itze, Oxhake do Tuluma. 

Megla (2007) opisuje navade (habituse) v zapoteškem mestu Oaxaca. Mehičani praznujejo dneve mrtvih precej bolj ekspresivno kot pri nas. Ker  je smrt povezana z življenjem, se na grobovih pogovarjajo z umrlimi dušami. Guadalupska Marija je nadomestila azteško devico Tonantzin.  

Mehika je zveza držav podobno kot ZDA. Ima 32 držav in federalno enoto, ki je glavno mesto Ciudad de Mexico. l. 1521 je Mehika izgubila samostojnost, l. 1823 pa si jo je zopet pridobila. V Mehiki prebivalci govorijo 240 različnih jezikov. Azteki1 so prepozno spoznali svojo samozaslepitev z legendo o vrnitvi boga Quetzalkoatla, ki so ga »prepoznali« v podobi Hernana Corteza. Aztekinja Mešiko je pobegnila na stran Cortesa, postala je njegova žena in  je izdala lastno etnijo.  

Na zahodu se vidita najvišja vrhova Popokatepetl  in Ista. Po legendi sta bila to dva sprta zakonca, ki sta dosegla soglasje šele v večnosti. Vožnje s čolni – traheras v Sočimilku je bila podobna vožnji z Gondolami v Benetkah in pletnami na Bledu. Posebnost tega okolja so pevci – mariachiji. Pred muzejem Dolores Olmedo se srečamo s smrtjo na hoduljah. Ponuja nam brezplačno bivanje pri sebi, medtem ko odhod iz Mehike nekaj stane. Gospa Olmedo je posredovala med Rivero in Frido za enakovredni ogled njunih slik. Nadaljnja posebnost je bila vožnjah po kanjonu El Sumidero. Objeti smo bili s prepadnimi stenami. Videli smo ptice in osamljene krokodile na bregovih.  Država Chiapas je eden izmed najrevnejših predelov Mehike. Nekaj časa hotela postati popolnoma samostojna, vendar so se pokazale njene težnje za brezperspektivne. Vsaka zvezna država Mehike ima svojo zakonodajo in je relativno samostojna po zgledu držav ZDA. 
     
Turisti smo kot postmoderni konkvistadorji, ki prihajamo s fotoaparati namesto s puškami in jemljemo duše mrtvim starem in živim ljudem, ne da bi osvajali njihov teritorij. Prehajamo skozi sede m časovnih pasov, domačini pa skoraj samo kopirajo svojo preteklost. Pogledali smo si filma o Fridi Kahlo in Gibsonov Apokalipto. Oba pokažeta, kako usodna je usoda, čeprav moč izbire imamo. 

1. Značaj Antropološkega muzeja v Ciudad de Mexico

Ta muzej (museo national de antropologia) je bil ustanovljen že l. 1964. Združuje arheološka odkritja z etnografskimi opisi vseh raznovrstnih etničnih skupnosti, ki so kdajkoli živele na tem področju etnografskega zemljevida vseh štirih smeri neba Mehike. Prikazuje tudi, kako preživele etnije živijo danes. Simptomatično je, da je sodoben način življenja majev prikazan v zgodnjem nadstropju, tradicije različnih etnij od Olmekov do Majev pa v pritličju. 

Kot je znano v Ameriki niso našli izvirnih ostankov pračloveka. Homo sapiens je prišel iz Azije prek Beringovega preliva pred cca  40 000 leti. Zanimivo je, da se razvrstitev evolucijskih dob človeka spreminja, v Ameriki pa niso mnašli nobenih izvirnih ostankov pračloveka. Pojavljajo pa se določene podobnosti. Kako pojasniti podobne tehnične izume na različnih delih sveta? Upoštevati je potrebno obe teoriji kulturno-tehničnih izumov. Divizionisti zagovarjajo vpliv ene kulture na drugo, izolacionisti pa zagovarjajo neodvisnost podobnih izumov na različnih delih sveta. Kar zadeva vpliv Starih Egipčanov na prvotne Maje verjetno velja izolacionistična teorija, kar pa zadeva vpliv različnih etničnih skupnosti na ozemlju Mehike pa verjetno velja divizionistična, ker je medsebojni vpliv dokazan v medsebojnih povezavah. Poznali so se bolje kot so raziskovalci doslej domnevali.  Boga dežja poznajo pod različnimi imeni vse etnije, ne da bi ga morala vsaka posebej izumljati. Podobno je bilo z igro z žogo – peloto. Nekateri menijo, da je bila v tej žogi iz gume, ki je bila pridelana iz kavčuka človeška lobanja. Ne vemo, ali je bil žrtvovan zmagovalec ali premaganec. To je očitno bila igra na življenje in smrt. Tolteška družba je bila organizirana militaristično. Domneve so, da so bili Tolteki, ki so v nahuatl jeziku pomenili umetnike in modrece, le mit Aztekov. V Tuli smo videli kamniti spomenik hrabrim vojakom, ki srepo gledajo predse in kot drugače kot Atlanti v stari Grčiji, nosijo simbol orla in Venere. Venera, ki so jo na več različnih načinov upodabljali, je dvoumna, enkrat zlovešča, drugič dobrodelna. Venero so častili tako lovci kot poljedelci.

Olmeki so živeli od l. 1250 do 400 p. n. št. Na Yukatanu so Olmeki2 so že gradili piramide, uporabljali so piktografsko pisavo in upodabljali človeka kot jaguarja. Kjer so (bile) piramide, so bila mesta. Živeti v mestih pomeni, da se prebivalci ne ukvarjajo več s poljedelstvom. Španski imperij, ki se je agresivno vzpostavljal, je postopno zatonil, ker so ga postopno izpodrivali Angleži pa četudi z državno stimuliranimi pirati v karibskem morju. Zaradi vdora Špancev in njihovega  vpliva delimo razvoj mezoameriške kulture na predkolumbijsko in post-kolumbijsko. Kolumb se je dvojno prevaral. Prvič se je prevaral zato, ker ni priplul v Indijo in drugič zato, ker ni odkril 'el dorada' zlata, ki je doma v Kolumbiji, ampak samo deželo žada in oksitana, ki sta bili dve prevladujoči 'uporabni kovini' tukaj.   Njihova astronomija je bila prepletena z magijo in miti. 

V Chiapasu Maji še danes požigajo gozd, da bi prišli do nove rodovitne zemlje, ker ne poznajo kolobarjenja se obstoječe zemljišče hitro iztroši. Palenque pomenijo 'leseno trdnjavo'. Je 'kraj, kjer je voda'. V Tulumu je freska, na kateri Pakal – pernati bog pada proti zemlji. Pakal se je trudil za legitimnost svoje oblasti. Plemeniti ujetniki so si zaslužili upodobitve v kamnu. Še danes se odkrivajo nove piramide, ker so nekatere še poraščene s travo.  Maje3 so začeli odkrivati v 19. stoletju. 

Katoliški nadškof v Mehiki - Landa je v 16. stoletju dal sežgati vse dostopne majevske spise. Kasneje jih je začel preučevati in je s tem vplival na razvozlavanje majevske pisave. Do 80% spisov je dešifriranih. Maji so opisovali rojstva pomembnih vladarjev, poroke, letnice smrti, njihova dela, zmage v vojnah. 

Maji so poznali tehnike tetoviranja, brazgotinjenja in mutulacije. Očitno je že tovrstna 'kozmetika' popravljala pomanjkljivosti narave. Očitno se da artificielnost pobožanstviti. Slike in maske v Antropološkem muzeju kažejo, da čim bolj je bil kdo iznakažen, bolj je bil ljubljenec Bogov. Že prvotne etnije so kazale na določen odpor do uniformnosti. Umetniki upodabljajo takšne, ki so prizadeti, ker so sami prizadeti. Namerno škilijo ali imajo izvotljene oči. Guvernerjeva rezidenčna palača v Uxmalu je obrnjena proti južnemu ekstremu Venere, ki prinaša dež. Človeške in živalske žrtve so bile v funkciji rodovitnosti. Božanstva so bila ambivalentna, ker so vsebovala dobro in zlo. 

Tolteki4 so imeli svoj imperij v centralni Mehiki od 10. do 12. stoletja. Imeli so svoj jezik, religijo, zapise in so zapustili spomenike. V Tuli je videti njihove Atlante. V novejšem času jih je populariziral Castaneda. Tudi Zapoteki5, ki so se imenovali po mestu 'sapote'. Imeli so boga dežja Cocijo (podobno kot Azteki Tlaloka). Ostanke njihovega mesta smo videli na Monte Albanu na področju mesta Oaxaca. Njihova civilizacija je bila predkolumbovska. 
 
Pred muzejem smo opazovali posebno igro. Štirje fantje – letalci (šp. floradores, ang. flyers)  so se oblečeni v narodne noše vrteli na drogu in  se kot ptiči spuščali navzdol k tlem ob ritmu piščali. Ker je igra nevarna, so jo Španci prepovedali. Igra je prišla s področja Vera Cruz in še danes obstaja. Spomnimo se, da na freski v Tulumu tudi Pakal leti navzdol.  

2. Politeistične religije v hidravlični civilizaciji mezoameriških plemen

So civilizacije sonca in so civilizacije dežja. Slednje so mezoameriške, ker je pravilna izmenjava sušnih in deževnih obdobij pogoj rodovitnosti.  So miti, ki se demistificirajo in so miti, ki se revitalizirajo. K hidravličnim civilizacijam ne štejemo samo tiste, ki so ob velikih rekah kakršne so Evfrat in Tigris v Mezopotamiji, Egipt ob Nilu, v Indiji ob Gangesu, ampak tudi tiste, ki so odvisne  od dežja kot meteorske vode in sestavine letnega hidravličnega ciklusa v Mezoameriki ali kje drugje. Govorimo o posebni kulturi in religiji dežja. Očitno že v politeizmu prevladuje en glavni bog.   

Kača simbolizira moč podzemlja, perje ptiča Quetzala pa nebo. Ta simbol je simbol plodnosti in rodovitnosti pri vseh srednjeameriških plemenih od Olmekov do Majev. Podobno vlogo je igral pri starih Grkih Dioniz in kača Buto, pri Rimljanih Bakhus, pri Sumercih Dumezi, pri Mezopotamcih Adad. Quetzal je bila danes izumrla ptica s pisanim perjem. Vladarji so imeli okrasili z njenim perjem. Azteški Quetzalcoatl in majevski bog Itzamna sta imela podobne kompleksne in nenavadne lastnosti, ker sta opravljala podobne funkcije. Oba sta bila stvarnika, oba sta bila boga nebesnega vodovja, vetra, rodovitnosti in življenja. Po mitičnem izročilu se je Quetzalcoatl pri odhodu na vzhod spremenil v Venero, s katero se je že prej poistovetil.     

Azteki in Maji so imeli mrve pokopane v isti hiši, v kateri  so stanovali. Zato so bile tudi piramide stanovanjski objekti najbogatejšega sloja in obenem grobnice. Ker so bile politeistične religije plemstva zapletene, so nižji sloji Majev zlahka prevzemali krščanstvo. Trpljenje in ponovno rojstvo Kristusa se je ujemalo z naravnim ciklusom. Zato najdemo sinkretizem tako v samem glavnem mestu Ciudad de Mexico kot na podeželju. Cerkev Sankuando chebula pri San Sebastianu je sinkretična katoliška cerkev, ker v njej poslujejo tudi vrači. Etnije so v Mehiki živele ločeno, vendar so imele dobre stike in so marsikaj prevzemale druga od druge. Azteki so prevzemali umetnost Zapotekov, Maji pa od Aztekov religijo. Politeizmi so bili rezultat medsebojnih vplivov.

Verovanje, da ima  Venera zlasti v pozicije Večernice nadzor nad deževno dobo je bilo utemeljeno z razlogom, da pogojuje poljedelski cikel z letnimi časi in razširitev lunarnega simbolizma na zahodni strani (Šprajc, 2006). Kot vemo, Venera nima vpliva na klimatske spremembe, ampak tropsko leto in drugi dejavniki, med katerimi je danes najbolj očiten onesnaževanje okolja. S tega vidika so bila verovanja mezoameriških in drugih etnij oblika njihove samoprevare prav tako kot prepričanje, da je kralj nadzornik klimatskih sprememb.
Vse to je razumljivo znotraj magičnega mišljenja, medtem ko zahodnjaki gojimo relativno mišljenje. Etnije so dobro vedele, da so božanstva ambivalentna, in so jih hoteli z molitvami in obredi žrtev izprositi, da bi bogovi delovali v skladu z njihovo voljo.  To pa je nekaj, kar je poznano tudi nam. Azteki in druge etnije so 'kot gospodarji kuruze' pojmovali žrtve kot davek, ki ga plačujejo bogovom za ohranitev naravnega reda, ki omogoča življenje na zemlji.       

3. Vzpon in propad civilizacij

Homo sapiens se pojavlja obenem kot ropar in kot raziskovalec. Posesivnost in ropanje naravnih bogastev se očitno pojavlja že v času enostavne predindustrijske reprodukcije, poveča pa se v času industrijske reprodukcije. Roparji so ropali tako egipčanske piramide kot piramide mezoameriških kultur. Ropar pleni bogastva zase, raziskovalec pa rekonstruira to, kar je ostalo za druge. Na straneh http://www.learner.org/interactives/collapse/mayans_sub.html raziskovalca Bernet in Toulman opisujeta predpogoje preživetja civilizacije. Nobena civilizacija ne more preživeti, če njeni člani ne morejo zadovoljiti svojih bioloških potreb in vseh drugih potreb in niso motivirani za dejavnosti, ki omogočajo proizvodnjo dobrin za njihovo zadovoljitev. Kot smo videli so vse mezoameriške etnije ogrožala predolga sušna obdobja. 

Diamond (2007) je izpostavil naslednjih pet dejavnikov propada majevske civilizacije: 1. pogoj je malthusijanski: preveč kmetov je gojilo preveč pridelka na prevelikih kmetijskih površinah. 2. izsekavanje gozdov je zmanjševalo kmetijske površine in tako jih je bilo premalo, ko so jih rabili čedalje več. 3. vojskovanje je vodilo k temu, da se je čedalje več ljudi borilo za vse manj virov. Vojskovanje je tudi zmanjševalo kmetijske površine. 4. suša na koncu klasičnega obdobja je bila najhujša do tedaj, 5. pomanjkanje dolgoročne regulacije družbenega razvoja. Diamond ne navaja še 6. pojava 'mnogoženstva', ki pa se zdi pomemben.  
Omenjeni avtor zaključi, da je tako kot na Velikonočnem otoku kot v kanjonu Chaco tudi pri Majih povečanemu številu prebivalcev sledil politični in socialni propad.  
 
Kanal National Geografic večkrat predvaja oddaji o nastanku i n propadu Majev. Iz arheoloških izkopavanj pri Copanu v Gvatemali je razvidno, da  je v tem mestu šlo za etnocid, ki se lahko primerja v nedavnim etnocidom v Bosni in Ruandi. Arheologi menijo, da je za propad klasične civilizacije Majev krivo več dejavnikov. Ne gre  le za delno ekološko katastrofo ali delno klimatsko spremembo, ampak tudi mnogoženstvo, ki je bilo dovoljeno plemičem, ki so ga lahko vzdrževali, ne pa tudi drugim slojem prebivalstva. Maji so imeli zavidljivo naravoslovno znanje in poseben koledar, niso pa spoznali sebe. Niso  obvladovali družbenih  razmerij, ki so jih ustvarjali. Nebeški red je bil po nepredvidljivosti zgled družbenega reda, ki pa je seveda specifičen. Z naraščanjem socialnih napetosti je postala nepredvidljiva tudi nevarnost propada. Obstajalo je tekmovanje med mesti (npr. Tikalom in Calakmulom) za prestiž in sovraštvo med plemstvom znotraj njih. Plemstvo je terjalo čedalje več davkov, ker je želelo čedalje večje spomenike. Delavci niso mogli več proizvajati toliko, da bi plačevali povečane davke. Režiser Gibson ni edini, ki meni, da se je ta civilizacija uničila sama. Videti je, da je šlo za domino efekt. Katastrofa v Gvatemali naj bi pogojevala, da so se vsi razbežali.    

Zaradi divinizacije sebe so vladarji, ki so, kar zadeva preživetje, razmišljali kratkoročno, dopuščali gradnjo večnih spomenikov. Pravilne izmenjave sušnih in deževnih obdobij niso  mogli zagotoviti, ker niso odvisne od pojavljanje Venere kot večernice in jutranjice, ampak od tropskega leta in drugih dejavnikov. Danes precej natančno vemo, kdaj so prevladovala sušna obdobja, ki so že pomenila krizo tedanje civilizacije.  
   
4. Sklep

Slovenci smo lahko veseli, da lahko tudi sami prispevamo k odkrivanju starih civilizacij. Dvojnega slovensko-mehiškega državljana Ivana Šprajca skorajda ni treba več predstavljati, ker je na Googlovih straneh že predstavljen. Šprajc je doktoriral iz antropologije na Univer-sidad Nacional Autónoma de México (1997). Začel je s proučevanjem značaja slovenskih veselic. Od 1992 do 2000 je bil zaposlen kot raziskovalec na mehiškem Instituto Nacional de Antropología e Historia. Šprajčevo delo je že vrsto let osredotočeno na mezoameriško arheologijo in arheoastronomijo. Opravil je obsežne raziskave o pojmovanjih, povezanih s planetom Venero v mezoameriškem pogledu na svet, ki jo je l. 2006 objavil v posebni knjigi v slovenskem jeziku. Proučeval je tudi religiozni pomen astronomskih orientacij v pred-španski oz. predkolumbovski arhitekturi. V šestih sezonah arheološkega prepoznavanj – rekognoscira-nja, ki jih je vodil v južnem delu mehiške zvezne države Campeche. Ta se nahaja v osrednjem delu polotoka Yucatana. Njegova ekipa je odkrila vrsto prej neznanih arheoloških najdišč, med njimi tudi pomembne centre nekdanje regionalne politične organizacije. 

Bogastvo različnih jezikov kaže ohranjati zaradi spomina na stare etnije. Zato imajo v ZDA  programe za spodbujanje ohranjanja prvotnih jezikov. Diego de Landa je španski nadškof v Mehiki je sprva preganjal Maje in inkvizicijsko požigal njihove zapise kot hudičevo delo.  Kasneje  je skušal dešifrirati razumeti njihove preostale zapise. Zapisoval si je tudi običaje Majev. S tem je dal podlago za njihovo kasnejše proučevanje. 

Proučevanje starih civilizacij in mezoameriške še posebej, nas lahko veliko nauči o nas samih. Navidez zelo oddaljene i n različne etnije postanejo po temeljitejšem raziskovanju nam podobne. Starodavne mezoameriške kulture strokovnjaki proučujejo od 20. stoletja dalje z dešifriranjem majevske pisave. Vidimo, da so sicer želela živeti v skladu z naravo, a niso mogla. Njihove potrebe so prej ko slej začele presegati dane pogoje in sposobnosti. Po eni strani jim je nenehno grozilo pomanjkanje hrane z izbruhom lakote, po drugi strani pa je nenasitno plemstvo s potrebami po čedalje višjih in lepših piramidah – spomenikih in po čedalje višjih davkih izčrpavalo delovno silo. Politeistične religije so postajale med seboj podobne. Od Olmekov do Majev  spremljamo motiv 'pernate kače'.  
 
5. Opombe: 

2. Več o Olmekih glej spletne strani: http://en.wikipedia.org/wiki/Olmec

1. Več o Aztekih glej - http://en.wikipedia.org/wiki/Aztec
3. Več o Majih je povedala TV oddaja na Sloveniji 1 national geografic o izgubljeni civilizaciji Majev, ki je bila 10. 11. ob 01. Glej tudi: http://www.amazon.com/Maya-Blood-Kings-Lost-Civilizations/dp/0783582706/ref=pd_rhf_f_i_cs_1/103-6300322-5758218 (dostopno 10. 11. 07) http://de.wikipedia.org/wiki/Maya

4. Več o Toltekih glej spletne strani: http://en.wikipedia.org/wiki/Toltec (dobljeno 15. 11. 07)

5. Več o Zapotekih glej spletne strani: http://en.wikipedia.org/wiki/Zapotec_civilization#Etymology
http://en.wikipedia.org/wiki/Zapotec_civilization.
Bibliografija:
- Diamond, Jajerd (2007). Propad civilizacij. Kako družbe izberejo pot uspeha ali propada. Tržič, Učila International. 
- Megla, M. (2007). Mehiška fiesta. Ko se srečajo živi in mrtvi. Delo, Sobotna priloga, 17. 11. 07. str. 34-36. 
- Šprajc, Ivan (2002-2004). Maya sites and monuments in SE Campeche, Mexico. Journal of Field Archaeology 29 (3-4): 385-407. 
- Šprajc, Ivan (1996).  La estrella de Quetzalcóatl: El planeta Venus en Mesoamérica. México: Editorial Diana. 
- Šprajc, Ivan (2006). Quetzalcóatlova zvezda. Ljubljana, ZRC.