STARI SEBASTIJAN - Ibrica

A                        E
Svakog je dana pijan taj stari Sebastijan,
D                             E           A
na mansardi on vlaznoj zivi i samo krevet ima.
A                      D
I jedan stari sanduk i jednu sliku prasnu
E                        D    E     A
i stap od crnog drva, na vrhu kuglu glatku.

Uvijek je pomno odjeven, uvijek svjeze brijan,
u dzepu ima rubac, pod vratom plavu masnu.
Svakoga dana do|e on tako oko devet
u zabitu kavanu i sjedi u svome uglu

     (A)       E
     za jednim malim stolom do zadimljenog bara
     D             A      E           A
     sapcuci tiho: Klara, Klara, moja Klara...

Slusa kako zice trepere i kako place, place
iz violine nesto i kako pjeva Tanja.
I trazi uvijek iste tri pjesme sjetne stare 
i nemarno po stolu zguzvane baca pare.

I zatim stegne casu u ruci malo jace
konobar samo staklo sa stola pred njim sklanja.
Dugacak racun pise i pomalao ga vara,
a Sebastijan zuri i oci mu se zare.

     Za jednim...

Svakog se jutra vraca polako Sebastijan.
Udje u kucu tiho jer zna on da se ljube
u hodniku i nikad ne pali tamo lampu.
Na uglu uvijek kupi duhana i dnevnu stampu.

I uspinje se vrlo polako uza stube
i do|e tiho gore pred svoja vrata stara.
Lagano on ih laktom gurne pospan pijan
sapcuci tiho: Klara, Klara... moja Klara.

