Hilversum, 28. septembar 1999.

Evo. Konacno. Dnevnik 4 je poslat jos davnog 6. septembra... Od tog doba, u vasioni su se odigrale, mloge... neverovatne pojave. Eto, bas onomad... (verovatno pogadjate cijim citatom zapocinjem ovo pisanje...) 

Ovaj put nema datuma, nema hronologije, nema nekog velikog reda i povezanosti izmedju pojava i dogadjaja koje cu opisivati. Osnovno je da se sve to desilo meni, da se desilo u Holandiji i to tokom septembra meseca ove pred-dvehiljadite godine.

Posao. Lucent. Pocelo je kao stvarno nesto da se radi. Za manje od 2 meseca Lucentovi instalateri su instalirali 30ak cvorova buduce mreze u 20ak gradova, lepo sve to povezali i time nama stvorili uslove za rad. Uslovi bas i nisu neki, ali... Osnovno je da ne putujem unaokolo. Posao mi je striktno vezan za kancelariju i za jedan veeeliki monitor na kome ima puno slicica. Kad je slicica zelena, sve je lepo i smireno. Ako slucajno pozuti ili ponarandzasti, to nije dobro. Medjutim, ako pocrveni, to je bas bas lose... Onda se mi uznemirimo, pozovemo odredjene brojeve telefona i damo se u razmisljanje... Sta bi to moglo biti. Zasto je slicica bas sad resila da pocrveni, a ne sutra. Malo saljivo opisano, ali posao mi se svodi na to. Pored toga (posto to ocigledno nije dovoljno da te drzi 8 sati), imao sam male izlete u programerske vode, pravio izvestaje o stanju u mrezi (Access i Excel kombinacija uz VBA), dangubio, internetisao se i nervirao se intenzivno! Zasto, mozete se vi upitati kad sve ovo zvuci prilicno smireno u odnosu na frku i trku koju smo imali u VF TEL Siemensu. E, nervoza je nastala kad sam slucajno metodom obicnog prisluskivanja kolege saznao za koliko para oni rade ovde! Razlika je ogrooomna zbog toga sto sam ja stalno zaposlena osoba na platnom spisku Lucenta, a ostali oko mene su radnici po ugovoru (popularni kontraktori – oni to mogu jer imaju malkice drukciji pasos od mog i sve je onda jednostavnije – dobro, mozda sam i ja mogao naci takav posao, ali zurilo se :-). Zbog toga, oni imaju, grubo receno, platu koja je 3 do 4 puta veca od moje! Tih dana kad sam to saznao sam bio prilicno depresivan... No, proslo me...

Pored ovog, na poslu se posebno isticu... sekretarice. Zasto? Pa recimo, sve sto ih pitam znaju, ako mi treba olovka, gumica, flomaster, fascikla, sveska, blokce... SVE IMAJU! Cak su im i rajsnedle odlicne! Tako nesto nisam video kod nas (imaju 3 iglice i drze ko lude, a opet, lako se ubadaju jer nema sanse da se sve tri odjednom iskrive) – ko god je imao takvih problema, shvatice o cemu pricam!

Kancelarija. I dalje sedimo u ocajnoj kancelariji koja se nalazi u centru zgrade, nema prozore, vec samo jedna vrata i pokvaren sistem za ventilaciju... Sanjam prozor i drvo ispred... I kisu koja pada, pada, pada :-)

Nakon pocetne euforije i tuge i tako jedno pet-sest puta ti redovi, poceo sam razmisljati sta da radim sa svojim stanom, lepim, sveze okrecenim i tako PRAZNIM. Razne kalkulacije su bile u igri, razne kombinacije staro-novo-nikako. To me je drzalo u prvoj polovini meseca. Odgovor je dosao nenadano, negde pri kraju. Posto ne pricam po redu, odma’ da objasnim. Dakle, odlucio sam se za sledecu kombinaciju. Vazne stvari – novo, manje vazne – manje novo (tj. polovno). Vaznost stvari je tesko odrediti, ali odlucio sam da je frizider najvazniji, a odmah za njim je ves masina. Receno – ucinjeno. Otisao sam do obliznjih prodavnica, dva puta provukao karticu kroz odgovarajuci prorez i... Ostalo je samo da sacekam odredjenog dana isporuku. Isporuka se i desila u zakazano vreme (vece pre toga sam zvao odredjeni broj, ukucao broj sa racuna iz prodavnice i automat mi je rekao u koliko sati ce biti isporuka! – zvuci malo bolje nego sto stvarno jeste – cela logika je da su mi rekli da li ce to biti pre podne ili popodne!), frizider je stigao pre podne, a masina popodne – bas su se potrefili i fino podelili. Posle sam bio srecan ko mali pas (kuce je tesko shvatljivo bez YU slova)... Ipak jedan detalj mi nije dao mira. Frizider mi je skroz u levom cosku kuhinje, a vrata se otvaraju sa leve strane... Mozete zamisliti koliko gimnastike je potrebno da se covek u tesnoj kuhinji uvuce u cosak i otvori vrata tako da se ne povredi! Kako mi to bas i nije jaca strana, pomoc sam potrazio u setu alata kupljenog za popravke bicikla. Prva stranica uputstva za frizider kaze: ako zelite da vam se vrata frizidera otvaraju sa desne strane uradite to, to i to... Vrlo skoro, uzivao sam u prizoru, vrata otvorena, a je se ni malo nisam namucio – samo sam prisao i... Uh, koliko ce sad biti lakse tamaniti holandske poslastice (imaju jedan kolac od jabuka koji mi se mnogo svidja...)

Pocetkom meseca sam preko interneta i nekih drugara u BG (hvala Makso) dobio adresu par ljudi u Holandiji. Ispostavilo se da je jedna od njih devojcica koja vodi jednu emisiju na radiju... Par dana kasnije sam bio u Amsterdamu, sedeo u studiju 4 i citao neke informacije u etar! Informacije su bile kad i gde gostuje koja zvezda nase estrade, sta ce se desiti u klubu nasih iseljenika u tom i tom gradu, kad krece autobus za utakmicu Partizan – Leeds i sl... Bilo je tu i raznih vrsta muzike, malo me drmnula trema, ali sve je proslo OK. Emisija ide samo ponedeljkom u trajanju od 60 minuta. Posle sam bio jos jednom, vec mi je bilo mnogo lakse (inace, ako niste znali, ovih dana nam u goste dolaze Serif Konjevic, Semsa Suljakovic, Jelena Karleusa, Twins...).

Takodje, kao sto verovatno znate, Partizan je bio domacin u utakmici koja se igrala u Holandiji. I pored ne dobijanja viza, nije da nismo imali navijaca. Bilo ih je oko 2000, a utakmicu sam gledao na BBC2 kanalu. Naravno, komentatori su navijali za Leeds, ali je bilo *JAKO* puno pozitivnih komentara za igrace i sam klub. Prijatno me sve to iznenadilo. Cak su se, zamislite, pitali, kako bi ovi mladici igrali da ih bodri ne 2000 nego 20000 navijaca... Zakljucak: odlicno prvo poluvreme, veoma fer komentator i golman koji je malkice masio lopte koje su isle u gol :-)

Pocetak septembra je bio neverovatno lep. To sam koristio za intenzivno biciklanje na sve strane. Svaki dan sam isao na posao, istrazivao sam okolinu na sever i na jug (istok i zapad su mi mrski pojmovi ;-), dodavao razne detalje i na kraju sam konacno kompletirao bicikl. Prosto se ne moze poverovati  kakva je to krntija bila kad sam ga pokupio... Poslednji detalji su bili dinamo, komplet svetala, zadnji blatobran... Nisam mogao da poverujem kako je neka prakticno nepromenljiva tehnologija u medjuvremenu napredovala. Recimo, unutrasnja guma za bicikl i ventil na istoj. Znate da je to jedan metalni cilindar, malo suzen na kraju, na kraju ima gumeno crevo i... Princip je prost. Malo se umoris dok duvas gumu, ali bitno je da vazdug ne moze napolje. Zamislite moje iznenadjenje kad sam kupio gumu i video da mi nisu "isporucili" to gumeno crevce... E, a tek iznenadjenje kad sam shvatio da tu i ne treba nista vise, da je ceo ventil od metala i da se duva tako da se prakticno ne oseca nikakav otpor (a drzi vazduh ko i pravi ventil :-)... To je ko da je Nemac napravio... Bez sale, kad sam kupovao frizider, prodavac me 'savetovao' da ne uzmem taj model za koji sam se odlucio, vec jedan drugi, NEMACKE proizvodnje, koji je samo 20 guldena skuplji... Poslusao sam ga, ali ne zbog made in razloga vec zbog jedne pregrade vise i boljeg dela za zamrzavanja... Ipak, mozda su te sitnice upravo posledica made in... Ko zna...

Negde oko polovine meseca pokazalo se da ovde moze i da ne bude sunca. Jutro je bilo apsolutno maglovito, a ceo dan kisovit. A kisa je padala i sutra (sa vrlo malim intervalima). Ucinilo mi se da je to sve sto je jedno holandsko leto moglo obicnom gradjaninu bez kola da pruzi, ali srecom sam se prevario. Posle je opet dosao jedan fini suncani period, ali je temp vec osetno niza. Ovih dana preko dana se popne do citavih 18! Imali smo jos jedan period kise, a tad sam poceo vec da ucim neke sitnice koje zivot znace. Ne mozete ni zamisliti kako je zabavno posmatrati vremensku prognozu za Holandiju u njihovim vecernjim emisijama. Zemlja je valjda velicine Srbije (plus/minus) i cela je identicnog reljefa i u jedinstvenom meteoroloskom pojasu... Oni pokazu sliku Holandije i na 8 do 10 mesta postave IDENTICAN simbol: oblacic, iza njega viri sunce, a ispod oblaka su crtice koje ukazuju na kisu. I tako se ja dva-tri dana pitah sta li oni objasnjavaju pola sata kad je sve isto... Tek tad primetih da ispod nekih oblacica ima dve crtice, ispod nekih tri, a ispod nekih cak i cetiri! Dakle, razlika je u verovatnoci/intenzitetu/duzini kise... Sve se to lako simbolizuje sa raznim brojem crtica, a i ako slucajno pogrese u prognozi, to se ne primeti! Milina. Svaki dan kisobran u torbu i vozi... E, a onda sam jedne veceri pokiso ko mis. Do kuce se vozim manje od 10 minuta, na pocetku, kod firme je bilo malo kise, a na pola puta je bilo kao iz kabla. Rezultat: mokra jakna, trenerka i pantalone... Posledice – nema ih – vruc tus i spavanje. Dozivljaj? Prilican... Sve je to praceno takvim vetrom da je bilo nemoguce otvoriti kisobran... 

Da ne pomislite kako ja samo radim (sto je skoro tacno – pored tog cesto gledam TV, jedem i spavam), moram da kazem da ponekad posetim i bazen u okolini... Ovaj put sam mnogo zurio i u zurbi zaboravio sitnice kao sto su sampon i naocare za oci... Tuga i jad. 45 minuta kasnije sam morao da izadjem napolje, oci su mi se sastojale od crveno-plavoih prstenova i crne tackice u sredini. Bol je bio zestok, tesko se spavalo, ali je do sutra skoro proslo... Malo mi se mutio vid u daljini, ali kroz 48 casova je sve bilo kao i pre. Sem sto sam CVRSTO resio da ne idem na bazen bez naocara... Taj put, utisak na bazenu je bio neponovljiv. APSOLUTNO prazan bazen. U malom bazenu klinci uce da plivaju, a ceo veliki bazen je samo moj... Divota. Niko te ne sutira, udara, sudara... Skoro kao na Tasu ili Pinkiju... E, pa nije to bas najlepse... Nase devojcice na Tasu su neuporedivo lepse od svih ovih koje su bile na bazenu ;-)

Vracam se malo na posao koji mi ovde zivot znaci... Pored tog sto imamo i pravi posao, imamo i novo radno vreme... Od 00:00 do 24:00, pa sta koga zahvati. Ko rudari i pekari! Ceo dan se deli na 3 dela, jutro, vece i noc, svaka smena traje 8 sati, a pocinju u 06:00, 14:00 ili 22:00. Mislio sam da ce biti jako tesko, medjutim, takav rad donosi neke neocekivane prednosti... Recimo, 3 slobodna dana u sred radne nedelje (uto, sre, cet)... Tad sam video da postoje i prolaznici na ulicama, da se ljudi setaju, da neko ide u prodavnicu i u 11:00 izjutra, a ne samo subotom kad je na ulicama ludnica. A i internet jurca kao lud u vecernjim satima kad ostali odu kucama! 

Kako se ovde uvodi famozni Atlas projekat (ko li mu samo dade ime), mi moramo da se selimo iz ove zgrade... Selimo se u zgradu 2 km daleko odavde, sedim konacno u jednoj ogromnoj, osvetljenoj prostoriji, izdeljenoj na kockice, ispred OGROMNOG prozora kroz kojih se vidi neko drvece i pogled nestaju u daljini holandske ravnice... Eh, pa jos kad pocne kisa... Ali, da se ne ponavljam :-) To seljenje se odvija upravo sutra, sledeci dnevnik ce vec doci sa nove lokacije...

Pored ovog seljenja, kao da me namerno zavitlavaju, stanari iz jednog stana blizu mog starog stana su resili bas eto nedavno da se odsele, a od tad svaki dan gledam u oglas da se taj stan izdaje, da je na boljoj lokaciji, da nema veliki izlog-prozor, da ima... Mrzim ih! Gde to da mi urade! Zar oni nemaju pojma da je kod mene proces konacnog odlucivanja vrlo nedefinisan pojam... Medjutim, rekoh sebi istorijsko NE: ima da zavolis svoj izlog i tacka! Tako ce i biti. Da bi ugasio nervozu, otisao sam da kupim namestaj. Kako ti predmeti nisu pobedili na izboru za mis prioriteta, otisao sam u moju omiljenu prodavnicu polovnog namestaja i odabrao razne stvarcice (trosed, krevet, stolice, ormar i neke fioke), sve ce to biti isporuceno 1. oktobra popodne, a moje je samo da sedim kuci i cekam... Sedim na podu, jer je stan trenutno prazan... A ja imam stari stan tacno do 1. oktobra... I tako se sve poklopilo i srecom uklopilo...

Ovde se ponekad cuju avioni kako lete... Jos uvek ponekad se trznem na zvuk... A onda zamislim kako je lepo na aerodromu... A onda mrzim ceo zapadni svet sto ne dozvoljava JATu i ostalima da lete u/iz BGDa... Pre neki dan sam prolazio vozom ispod aerodroma... Onda sam cekao drugi voz bas na toj stanici... Schiphol... Eh... Decja masta stvarno moze svasta... A i masta nas srednje-matorih takodje... Jos uvek se ne da! Gde sve vec nisam bio... Al' fantazije nisu tema ovog dnevnika :-)

Da pomenem i jedan konkretan datum. 23. septembar. Veoma nebitan kao datum, ali se desilo nesto interesantno. Isao sam do firme oko 10:30 zbog ugovorenog sastanka. Na jednoj raskrsnici, ispod drveta videh 3 bacena bicikla. Pridjem, pogledam, jedan je krs, drugi tako, a treci je sasvim sasvim ok (cak u mnogo boljem stanju nego moj kad sam ga nasao)... E, onda krece moje famozno razmisljanje... Ocu, necu, ma ocu, ma jok, ma... U firmi zavrsim sto sam imao, provozam se opet tu, sve stoji na mestu, ocu, necu, ocu, ma jos uvek jok. Sta ce mi. Gde da se maltretiram sa tim, kome treba dva bicikla (ovaj je cak imao prednju disk kocnicu – koci i po kisi i po snegu)... Otisao sam da se provozam do nove zgrade, video svoje buduce radno mesto, obisao Muzej radiodifuzije i resio da UZMEM ipak onaj bicikl... Naravno, kad sam stigao tamo, ostao je samo RAM od onog krsa... Sve ostalo je bilo detaljno pokupljeno. Eto. Tad sam shvatio koliko sam bio srecan sa ovim svojim – niko dovoljno zaludan (ili vlasnik prodavnice polovnih bicikala) ga nije spazio pre mene. 

Pitanje Kosova, Jugoslavije i slicno se vise ne poteze. Jednom me je Tjerk (ovdasnji) u polusali oslovio kao Cedomir Milosevic. Onda mu se ucinilo da sam se ja jako naljutio i onda se izvinjavao 10 minuta... Stvarno su smesni... A onda me je jedna iz Australije pitala da li sam ja nekako bio "ukljucen" (involved) u sve to sto se desavalo tamo... Pitao sam je kako misli to "ukljucen". Pa, eto, da li si video mrtve? Da li ti je srusena kuca? Reko' znas sta, nije meni, srecom, svi moji su dobro, nisam video mrtve (uzivo), ali sam bio na mostu koji je te noci srusen, prolazio sam pored dragih zgrada i video planinu bez tornja, svako vece slusao avione i pitao se da li cu postati kolatelarna steta. A onda sam je zamolio da vise ne pricamo o tome... Onda su prebacili razgovor na Istocni Timor, Rusiju i sl... I bili su eksperti za sva ta pitanja... Prosto je divno raditi sa obrazovanim i nacitanim ljudima ;-)

Za kraj, neke zanimljivosti...

Vracam se ja tako vozom iz Amsterdama. Voz uspori i stane. Stoji... Stoji... Cika vozac kaze nesto preko razglasa, a svi putnici pocnu da se smejulje i smeju... Pitah ja jednog lokalnog sta je bilo, a on mi kaze da je masinovodja video gusku na pruzi, da je zakocio i da ceka da se guska skloni. I tako smo mi sedeli, cekali, guska se sklonila, a mi stigli na vreme :-)

Bioskop. Bio sam ukupno jednom. Bilo je odlicno. Film manje vise nebitno kakav je (a svideo mi se – Kjubrik, Eyes Wide Shut, Nicol, Tom, Serbedzija i jos neki nebitni), ali je zato Dolby Surround stvarno surround. Glavni lik slusa radio u jednoj prostoriji, a zatim prelazi u kupatilo. Utisak u sali je da radio stvatno svira tamo negde levo, polu iza, gde je i bio... A onda dodju basovi... (ali ne oni zaboravljeni asovi) vec... Stomak podrhtava, a nije preglasno. A ekran ogroman. A nema crtica po ekranu i prekida. A sedista udobna... Joj. A i kosta :-) Moracu sve to da ponovim u nekom lokalnom hilversumskom bioskopu (ovo je bilo u Hagu).

Banka. Posto se selim, moram da obavestim moju dragu banku o tome (inace nikad necu dobiti izvestaj na kucnu adresu). Odem tamo i kazem da od sad zivim u ulici... Ona me prekine i kaze da joj ne treba ulica vec samo postanski broj. Srecom, pre neki dan, proverih na internetu koji broj odgovara mojoj ulici i sav srecan joj kazem 1221 JZ, broj 27. Nakon par sekundi, teta kaze da na tom postanskom broju ne postoji takav broj kuce... Onda krece provera, zvanje nekih drugih sluzbi i srecan zakljucak: broj 27 u ulici Kleine Drift nije na zip 1221 JZ vec na 1221 JW... Pa sad ti probaj da slazes cika policajca ako te uhvati bez dokumenata... Zbog toga i nije obavezno nosenje dokumenata, ali ako ti sluzbena lica traze, moras da das tacnu adresu, sa sve postanskim brojem! A nema izmisljanja. I svaka ulica ima mnogo kombinacija...

Struja. Pa nije neka zanimljivost. Stalno je ima! Radio-sat sam ukljucio 30. jula u struju i nastimao. Od tad ga nisam dirao (ok, menjao sam alarm time)... I nijednom se nije resetovao... Prosto da covek ne poveruje. U BG nikad nisam smeo da se budim iskljucivo na taj nacin. Uvek je tu bio baterijski alarm koji sigurno zvoni... Ne mogu da poverujem da ovde struja bas eto nikad ni malko ne nestane. Jednostavno ne mogu! Tacka.

Valjda sam se sad iskupio za tronedeljno ne-javljanje. Sta da radim kad mi je sad vec postalo normalno da udjem u samouslugu u 18:27 i kupim mleko, a niko me ne pita "pobogu komsija, u kojoj vi zemlji zivite – zar ne znate koliko je sati?". Ili... Da ne nabrajam. Kola jos nemam, ali mi se cini da stalno ima benzina... A i gasa. Mleko se ugreje ujutru za manje od minut!

U ocekivanju bar nekog maleckog odgovora od svih vas pozdravlja vas vas izvestac iz Niskih Zemalja...

Ceda van de M., still the Undutchable!

PS: Razne sireve sam isprobao. Plesnivi bas i nije neki, ali zato onaj sa orasima prosto OBOZAVAM!!! :-)

PS2: Pisano 74 minuta (u radno vreme, naravno – bas me firma lepo placa za ovo), ukupno oko 17400 karaktera ;-)