Cedin Dnevnik 3 - 24. avgust 1999.

Mislio sam nekad davno da cu uspeti da odrzim ritam pisanja barem jednom u 7 dana. No, bilo pa proslo. Stvari se i dalje prilicno brzo desavaju, sad su nam uskratili pristup racunarima 1 na 1 te je malo frka doci do potrebnog slobodnog racunarskog vremena da bi se napisala velika pisanija...

Elem, da se vratimo malo u proslost... Neki davni cetvrtak kad sam se poslednji put javljao je uspesno prosao, a njega je zamenio petak... uz to jos i 13.

Novi certifikat. Sad vec imam dva u svojoj maloj kolekciji. Uspesno zavrsen kurs koji je bio JAKO dosadan. Konacno sam uspeo da se izborim i sa obezbedjenjem (ko je mislio da su VF TEL security gadni - ima i gorih!), uslikali su me iz treceg puta uspesno (prvi put nisam dobro gledao, drugi put se nisam dovoljno smejao!!!, a treci put je po njemu bilo dobro - od tad krijem svoju identifikacionu karticu...) Lepa stvar je sto od tad mogu lepo da otvaram vrata i da ulazim odakle hocu i da stavim pare na karticu i da placam rucak u menzi... Zavrsi se i radni dan, a uvece (oko 19:00 se vec racuna da je vece, a sunce uveliko sija - tesko je reci da przi, he he) sam skoknuo do Amsterdama da se upoznam sa jednom tetom (1966. godiste) iz Nisa (hvala Niskim postarima na uputstvu za upoznavanje). Nekako se pronadjosmo, posle tog nadjosmo (ovo nije pravi oblik glagola - moje poznavanje grada nije dovoljno za takve poduhvate!) neko fino mestasce i sedesmo i pricasmo i jedosmo neku indonezansku hranu. Ona je vec tri godine ovde - dovoljno dugo da bi mogla da mi da dosta saveta o zivotu i radu i... Dragana, nemo' da mi se sekiras... Posle 'ludog provoda', voz (koji je KASNIO 5 minuta!!!) i povratak kuci. Mali nocni predah i konacno VIKEND. To je period u nedelji za koji se ovde zivi - tako bar kazu domaci.

Sta raditi preko vikenda... Rade samo prodavnice, ali ne i sportski centri, bazeni i slicno. Sta ima neko da se rekreira subotom i nedeljom kad moze da dodje svaki dan od 11 do 16? Kad se vec mora, obidjoh malo prodavnice, sve u nadi da cu naci neku anti-kisnu jaknu koja mi se svidja i po ceni i po performansama (nasao sam model koji ispunjava samo ovaj drugi cilj) i po dogovoru se uputio kod Ivana u Hag. Subotnje predvece, nova vrsta hrane... U cetvrtak sam u firmi jeo neki Gado-Gado (kakav inventivan naziv... - buckuris od povrca), u petak nesto iz Indonezije, zatim u subotu kod Ivana meksikanski buritos. U prevodu, uzmes debelu slanu palacinku i u nju zamotas smesu od mlevenog mesa, drobljenog pasulja, preliva za buritos i pojedes. Uvece - lokalna kafana na cosku, dodjose i neki Makedonci, svi oni zajedno se siti ispricase, a glavna tema je bio zub jednog od njih. Zub pa zub. Kao da samo on ima zub. Kao da nikog nikad nije boleo zub... Salim se, naravno. Tip je kao Joca, ima ukupno jedan popravljani zub i mnogo se zabrinuo zbog ovog (da li je tim jednim otvarao flasu piva nisam pitao :). Rastasmo se u sreci i veselju i docekasmo i nedelju. Ali ne i jutro :)

Nedelja, vreme oko 03:00 zvoni telefon i pomenuti Makedonac pita Ivana gde da ide da popravi zub - mnogo ga boli... Ih da vidite proceduru. Yellow Pages, informacije o ovome i onome, ali corak. Ko je lud da radi nocu izmedju subote i nedelje - nije to vreme za bolesti - to je vreme za uzivanje i spavanje... "Pozovite u 07:45" rece glas sa druge strane zice. "Tada cu znati ko je dezurni zubar!" Komedija. Ali stvarno, u 07:45 smo saznali ko je gospodin Doticni, ko je covek heroj koji ne mari da radi i nedeljom... Nisam prisustvovao odlasku, ali je konacni rezultat bio lutanje po Hagu, cekanje u cekaonici punoj mucenika, snimanje zuba i konstatacija da umnjak raste ne vertikalno vec horizontalno i gura sve ostale zube... Izvinjavam se sto vas malko davim ovim, ali je to meni bilo interesantno... Da je moj zub u pitanju bilo bi mi jos interesantnije :)

Posle laganog dorucka (oko malo posle podne) smo otisli u Delft i sreli se sa BG ekipom (Dusan, Stanislav, Miki i Ana) i odigrali nekoliko basket utakmica. Joj komedije. Ne mogu bas da se prisetim kad sam poslednji put to radio :) Medjutim, posto su svi bili nizi od mene, jos bio i od neke koristi (sve 3 utakmice smo dobili - ekipa je bila Ivan, Dusan (za one koji ga znaju pod drugim imenom - Dusan Matic Mateka) i ja). Na putu kuci smo svratili u kineski restoran, uzeli jedan porodicni rucak za cetvoro i otisli kod Dusana... JEDVA smo skoro sve pojeli (nas trojica). A unutra je bilo svega, od pirinca preko dve vrste mesa i dve salate do pohovano-przenih banana... Divota. Ovo pisem da se moji ne bi brinuli da li njihovo dete ima sta da jede u tom dalekom i okrutnom, tudjem svetu :)

Ponedeljak. Vec treca radna nedelja. Sve je vec poznato. Ustaljena rutina. Novi kurs. Treci po redu - srecom, poslednji. Prilicno je zamorno ici u skolicu, svaki dan, nakon toliko vremena... Konacno smo poceli da ucimo sistem za nadgledanje cele mreze, nesto sto cemo valjda koristiti u dugim zimskim nocima kad sistem bude konacno pusten u rad (mada se prva faza ocekuje vec od 1. septembra). Tog dana je doslo i prvo VELIKO razocarenje :) Posto je kurs interno-Lucentovskog tipa, NEMA bonova za rucak... O kako je lepo bilo imati neograniceni izbor i staviti na tacnu sve ono sto ti se proba tog dana :) Od tad, procedura ce se manje-vise ponavljati - ubacis karticu u masinu za stavljanje para na karticu, umetnes novcanicu, masina kaze "ssrrrkkk" i upise novi saldo. Odes u restoran, uzmes sta ti dusa iste i teta na kasi otkuca sve pre nego si uspeo da spustis tacnu na kasu. Umetnes karticu i... Gotovo. Nista pare, nista kusur, nista fiksni bonovi kao u Studenjaku ili VF TELu... Truli zapad.

Vreme polako odmice i trenutak u kome cu morati da napustim prelepi apartman koji mi je firma dala na uzivanje na dva meseca se lagano blizi. Resih stoga (uplasen od strane raznih ljudi komentarima tipa 'nemoguce je naci stan u okolini od 50 km' i sl) da se dam u trazenje svog buduceg stalnog smestaja. Naoruzah se on-line verzijom zutih strana i posle dva poziva nadjoh agenciju koja ima stance u Hilversumu, na 5 minuta hoda od moje firme... Dogovorismo se da dodjem da pogledam jos isto vece (moj termin je bio od 17:45, a pre mene je neko drugi - tj. prvi, imao termin). Znaci, mozda dodjem, a stan vec iznajmljen. Na putu do tamo (15 min pre zakazanog roka su me zvali iz agencije i uljudno obavestili da ce gospodin koji dolazi MALKICE zakasniti - probao sam ljubazno da ih uputim u cinjenicu da su to mogli i malko ranije da mi jave, a oni su uz prihvatanje mojih argumenata rekli da je bolje sto su me i ovako obavestili nego nikako :), na cistom holandskom, jedna zena me pitala nesto, rekoh joj da ja bas nista ne razumem od tog sto je ona rekla, a onda se ispostavilo da je bas ona ta koja ide da pogleda isti stan pre mene - mali svet, sta da se radi... Dosao je i tip iz agencije, zena je pogledala, a zatim je pozvao mene - znaci teta je odustala... To je dobra vest :)

Losa vest je da je stan u stvari adaptirana prodavnica. Ima lep veliki izlog i nalazi se direktno na ulici. Ko zna, recimo zamislite pola prodavnice Studenjak, deo pretvorite u kuhinju, a deo u tus kabinu, ubacite negde i WC, a prostor ispod nekih stepenica nazovete ostava... Milina. Razmisljah ja jedno pola minuta, uzeh u obzir koliko mrzim da razmisljam o nekih stvarima i rekoh sudbonosno DA. To da je u startu agenciji donelo 975 guldena (za uslugu i trud!!! PLJACKA!), gazdi sam morao da dam depozit (jos toliko), a 1. septembra cu da mu dam i kiriju - za promenu jos toliko. Sitnica. Sutra mi je agencija RMS koja pomaze Lucentovim radnicima da  nadju smestaj predlozila da pogledam lep stancic za samo 1800 NLG. Tad mi se moj buduci stan ucinio nekako lepsim :) Dobra stvar - sve u stanu je novo, sveze okreceno, nov tepih, nova kuhinja, nov... Valjda nije najgora stvar na svetu ziveti u adaptiranoj prodavnici... 

Utorak. Kurs. Razmisljanje o 'kupljenom' stanu. Po staroj narodnoj, ko uzme kajace se, ko ne uzme kajace se... Cas sam malo bio nezadovoljan, cas mi se sve svidjalo... U medjuvremenu ova pozitivna osecanja su sve vise nadvladavala... Uvece sam konacno otisao na bazen. Ljudi moji, tako cistu vodu jos nisam video. Krenes da plivas sa jedne strane i vidis sve do onog drugog kraja (mislim da je duzina oko 30 m), nema guzve, toplo oko bazena, prijatno u vodi... Nesto sam pitao jednog tipa (Englez), a on me posle pitao da li sam ja Norvezanin!!! Super, bas se maskiram - niko me jos nije pitao da li sam mozda iz Srbije, da li jedem malu decu za uzinu i sl... He, he... 

Poceo sam polako da razmisljam i o kucenju (skupljanje stvari koje ce da se ubace u stan - kucu). Sve je UZASNO skupo... Kreveti oko 1000, fotelje 500 do 700, obicne stolice oko 100 do 400... Domaci zadatak - naci prodavnice polovnog namestaja i bele tehnike, sto pre...

Nocas je kisa nadmasila samu sebe, padala je do iznemoglosti, no do jutra se izmorila i nestala negde iznad okeana... Temperature su prijatnih 12-13 izjutra i skoro 20 preko dana. Vetra jos uvek nema. Stalno mi je nekako hladno.

Sreda, kurs, dosadno. Cini mi se da mi je sav 'inzinjersko-elektrotehnicki' entuzijazam ostao negde daleko u VF TELu, u godini 1998, prvih 6 meseci. Ne vidim bas neke 'izazove' u trenutnom poslu, ali valjda ce i to doci kasnije kad se posao bude 'razvio'. Danas smo dobili i prve prave instrukcije od sefa - sta i do kad treba da se napravi. Cista papirologija - treba da napisemo neki skup testova za koje se nadamo da nece proci - time branimo nasu malu radnu jedinicu ispred velikog kolektiva i kupca. Oni oce sve na nama da se slomi, a mi se ne damo :)

Za promenu, za veceru sa odabrao italijansku hranu - lazenje. "Otvoriti kutiju, staviti u rernu zagrejanu na 180 stepeni i peci 20 minuta". Toliko holandskog sam vec naucio :)

Uvece - UTAKMICA DECENIJE. Snimak je na EuroSporu tek od 22:45. Sta raditi? Setih se da mozda postoji radio Zagreb na srednjim talasima i da mozda prenose utakmicu - tako i bi! Koje je to uzivanje bilo... I koliko nerviranja. Pored utakmice, stalno sam slusao i neke druge komentare (za koje cak ne mogu da kazem da su mnogo preterani, kao npr. 'Zamislite tu zemlju paradoksa, na sve strane su redovi za benzin, dugacki i po 3 - 4 kilometra, i sve to za samo 20 litara mesecno'... Nakon jedne od takvih saljivih pricica NESTALO JE STRUJE na stadionu. Joj komentara... Srecom, struja je dosla, utakmica se zavrsila kako se zavrsila, reporteri su dugo dugo zalili sto nisu dali one golove koje su mogli i slicno...

Cetvrtak. Opet kurs. Opet teski pljusak nocas, za promenu. Ceo dan neko mutno sivilo. Potpisao sam ugovor za stan sa gazdom stana. I dalje nalazim samo skup namestaj...

Toliko za ovaj put... Potrudicu se da u narednih par dana nadoknadim kasnjenje.

Sve vas puno pozdravljam i ocekujem i neki mail od vas...

Ceda - Dacha